Co to kurva je?
- Bože. - Co to kurva je? Co jste…
- Proboha. - Co kurva má bejt? Vy psychopatko!
- Proč jsem přivázanej k židli, kurva? - Vlade.
Ježíši.
Nebojte.
Jste… Jak se cítíte?
Jak asi myslíte, do hajzlu? Co jste mi to udělala?
Vlade, omlouvám se. Strašně jsme se opili.
A pak jste mi řekl, že byste chtěl, abych byla domina.
Chtěl jste to zkusit. Ale nic se nestalo, protože jsem byla šíleně opilá.
- Já se poseru. - Usnula jsem.
Celé je to jenom jedno velké nedorozumění. Hned vás z toho dostanu.
- Dobře. - Dobře?
Ty vole.
- Hned to bude. - Oukej.
A je to. Dobře.
- Omlouvám se. - Já taky.
Dělali…
- Dělali jsme něco? - Ne.
Ne, vůbec nic se nestalo. Přísahám.
Bože, řekla jsem vám…
Řekla jsem vám…
Bože, tohle se těžko říká. Ale včera jsem vám řekla, že…
Cynthia a John spolu mají poměr.
Víte… Víte to jistě?
Viděla jsem je.
Moc mě to mrzí.
Můžu tady přespat?
PROTI INTERPRETACI
Spal v pokoji pro hosty.
Když jsme šli spát, nepoznala jsem, co si myslí.
Ráno jsem mu nechala vzkaz a číslo na taxislužbu.
A šla jsem nakoupit.
Rozhodnutí je na něm.
Je to jeho volba.
Už se mnou nejspíš nikdy nepromluví.
Možná zavolá policii.
Nezazlívala bych mu to.
Byla to chyba.
Lidi dělají chyby a…
Já právě jednu udělala.
KOMU: JOHN PROMIŇ, ŽE JSEM ZMIZELA. DNES SE VRÁTÍM.
Haló?
To jsem já.
Jste v pořádku?
Tyhle dveře se zasekávají. Radši použijte ty druhé.
- Myslela jsem, že jste odjel. - Ne, jenom jsem se šel projít.
Jak se cítíte?
Vyspal jsem se nejlíp za poslední tři roky.
- Dáte si kafe? - Moc rád.
Víte…
V noci vám spadl mobil do záchodu. Můžu vám ho dát do rýže nebo…
To se ti povedlo, Vlade.
Díky.
Není dobré?
Lepší kafe jsem v životě neměl.
Jdu si psát deník.
Pořád je tady.
- Dáte mi jednu? - Jo.
Můžu…
Povíte mi, co máte v plánu?
No…
Vidím to tak…
- Cynthia měla možnost utéct. - Co?
- Nechala mě s Phee. - Když se pokusila…
Zabít? Jo.
- Tomu asi nemůžete říkat útěk. - Našla něco, co jsem o tom dni napsal.
A přiměla mě, abych to zničil.
Byla to první dobrá věc, kterou jsem od svojí knihy napsal.
Řekla mi, že to patří jí.
Aha.
A teď mrdá někoho jinýho?
Promiňte, ale když se…
Věděl jste, kde je. Ale ona to neví.
Ne, vlastně to ví.
Ví to.
Jak?
Díky vám.
Z mého mobilu jste jí napsala, že „potřebuju čas.“
- Prosím? - Mám s sebou svůj notebook.
Našel jsem tam ty zprávy.
Jo, vedle postele máte Wi-Fi. Asi pro hosty.
Když jste byl opilý, nejspíš jste se…
Ne, to jste napsala vy.
Já to nenapsal.
Dobře to vím.
Nic se neděje.
Je to zajímavý.
- Hodila jste mi včera něco do pití? - Nic takového bych nikdy neudělala.
Věřím vám.
Dobře, protože vám říkám pravdu.
Vyjedu si na lodi.
Chce tady zůstat.
JOHN NA POPRAVĚ NEBUDE CHYBĚT OBČERSTVENÍ.
PŘÍCHOZÍ HOVOR
- Ahoj. - Ty jsi to zvedla.
- Jak to jde? - Je to zasraná fraška.
Prý to do večera rozhodnou.
- Zlobíš se na mě? - Přemýšlel jsem o tom.
Nutit svou ženu, aby musela sedět vedle mě během mého slyšení…
To se nám vůbec nepodobá.
- Jasně. - Doufám, že se užíráš pocitem viny.
- Řekneš mi, kde jsi? - Ne.
Už to začíná.
- Už musím. - To je Sid? Dáš mi ji?
Jsi v pohodě?
- Jo. A ty? - Jo.
Děláš na mě dojem.
Převrátilo se to se mnou.
- Jste v pořádku? - Jo, nebojte.
Musel jsem ze sebe dostat mokré šaty a do sebe suché martini.
To je citát ze Simpsonových.
- V šatníku jsou Johnovy kalhoty. - Takhle se vám nelíbím?
D.H. Lawrence je skvělý. Naprosto předčí všechna vaše očekávání.
Ano, první věta zní nějak takhle:
„Naše doba je v podstatě tragická, a proto ji odmítáme brát tragicky.“
Jste neskutečná.
Jen umím první věty knih, abych dělala dojem na kluky, jako jste vy.
Funguje to.
Vaše nová kniha?
Ano.
Líbí se vám?
Nic lepšího jsem nikdy nenapsala. Ale pořád se snažím vymyslet konec.
Budeme psát společně?
- Zajdu si pro notebook. - Kde máte oblečení? Vyperu vám ho.
Na verandě.
A džíny nesmíte dát do sušičky.
Všechno je v pořádku.
Cítila jsem se kvůli němu špinavá.
Zanedlouho jsem ukončila studium.
Informovala jste univerzitu o tom, co se stalo?
Ne.
Proč ne?
Styděla jsem se za sebe.
Profesory jsem považovala za bohy.
V tomhle městě jsem žila od dětství.
A vynikala jsem jenom ve škole.
Nechci nikomu zničit život.
Ale tehdy jsem byla strašně zranitelná. A jeho činy…
nebyly…
laskavé.
Učila vás jeho žena?
Ano.
Jaký jste spolu měly vztah?
Upřímně, moc jsem ji neznala.
Byla to dobrá učitelka.
Nemusíte se dívat na klávesnici?
Ne.
- Měla jste někdy poměr se studentem? - Ne.
Ano.
Ale studoval postgraduál.
Bylo mu skoro 30.
A mně bylo něco přes 30.
- Byla jsem v rozkvětu. - To jste pořád.
Tehdy jsem byla jiná. A on byl…
Byla jsem z něj hotová.
Proč?
Ztrácela…
jsem se v jeho očích.
Byla jsi úžasná, holčičko.
Děkuju ti.
Takže teď si počkáme na verdikt?
Jede pro mě Alexis. Jedeme zpátky do města.
Vždyť nám řekli, že co nevidět dospějí k verdiktu.
Na to mě nepotřebuješ.
Sid!
Už celou věčnost mi nikdo neuvařil. Bylo to…
- Něco výjimečného. - Jsem ráda, že vám chutnalo.
Dnešek byl produktivní.
Napsal jsem 12 stránek.
To jsem moc ráda.
- Já nenapsala ani čárku. - Byla jste moc rozptýlená?
Jasně.
Jak dlouho to mezi Johnem a Cynthií trvá?
O tom vážně nechci přemýšlet.
Musím vám něco říct.
Udělal jsem něco špatného.
Neodevzdal jsem svou seminárku, paní profesorko.
Mám malér?
Omluvte mě.
Já… Moc se vám omlouvám.
Bože, to nemusíte. Prosím vás.
Neřekla jste mi, že se k tomu včera večer schylovalo?
Nechci vám plnit nějakou středoškolskou fantazii o perverzní starší ženě.
To nechci. Já myslel, že to chcete vy.
- Nechci. - Chci dělat, co chcete vy.
- Dělejte, co chcete vy sám. - Jak vás rozveselím?
Nechci, abyste mě rozveselil.
Bože můj, Vlade. Copak to bylo…
vše jen v mojí hlavě?
Co?
Půjdu…
Půjdu si lehnout.
Mám se k vám přidat?
Přestaňte mi klást otázky.
Když jsem tě uviděl na tý fakultní schůzi, chtěl jsem udělat tohle.
Bože.
A když jsem byl poprvý u tebe doma…
chtěl jsem udělat tohle.
Ježíši.
A když jsem si přišel zaplavat, chtěl jsem udělat tohle.
A když jsme tehdy byli v tý zasedačce…
- Chtěl jsem tě na kolenou. - Bože.
- Pod tím stolem. - A kurva.
- Pojď sem. - Mám si to sundat?
Musím tě mít hned.
Panebože! Už budu!
Jseš tak sexy.
Klidně se už taky udělej.
- Co? - Udělej se.
- Určitě? - Jo.
Tak jo.
- Vlade. - Jo?
Můžeš jít do pokoje pro hosty.
Oukej.
Co blbneš? To jsem já.
- Má dobrý spoďáry. - Jdi do hajzlu.
Kam jako jdeš?
Dobře ty.
Vážně. Udělala jsi na mě dojem.
Ještě slovo, a zabiju tě.
- Nebuď u toho tak blízko. - Úplně mrznu.
- Má moje kalhoty? - Spí v pokoji pro hosty.
Potřeboval útočiště.
- Nelži mi. - A ty vůbec nemluv.
- Můžu říct, co chci. - Nemůžeš.
- Tím spíš, že… - Každý může cítit to, co chce.
A co ty a Cynthia?
Cože? Cynthia?
- Co? - Přestaň se smát, ty vole.
Promiň, nemůžu si pomoct.
Přátelé, Cynthia je úplně mimo moji ligu.
- Cože? - Ne, říkala jsi, že jsi je přistihla, ne?
- U čeho nás přistihla? - Jo.
Viděla jsem vás spolu v nějakém…
Byl jsi s ní.
Jo, ale na rozdíl od vás dvou jsme nešukali.
Cynthia dokončuje své paměti a já píšu epickou báseň.
Počkat. Takže vy jste mě…
Ne, nezradili jsme tě.
- Říkala jsi, že jsi je spolu viděla. - Myslela jsem si to.
- Ty jsi psal? - Nejsi jediná, kdo umí psát.
- Ve dvě ráno? - Správně.
Vezmeme si drogy a pak píšeme. Je to zábava.
Cože? To si jako…
Ty hajzle! Já tě…
- To ses posral? - Rozčílenej jseš sexy.
- Může se rozhodovat sama. - Nemůže!
- Nemáš tušení, čím si prošla! - Přestaň!
- Byl to její nápad. - Samozřejmě! Je závislá!
Mám je u sebe já. Bereme půlku Adderallu. Nic jí není.
Víš leda velký hovno, ty debile!
Chce jen dopsat knihu a odstěhovat se z toho bytu,
aby všechno nebylo pořád jenom o tobě.
Copak to někdy bylo o mně?
Ježíši Kriste.
Půjčíš mi mobil?
- Proč? - Abych zavolal svý ženě, ty vole.
Jo, jasně.
- Že ji pozdravuju. - Naser si. Zavři už hubu, kurva.
- Zajímá tě to slyšení? - Jo.
Ty stížnosti zamítli.
Už nebudu učit, ale dostanu důchod, takže jsem vyhrál.
- Nevypadáš spokojeně. - Byla chyba do toho zapojit Sidney.
- Překoná to. - Ne, na nějakou dobu jsem to podělal.
Dobře.
Něco mě napadlo.
Nepřehodnotíme naši dohodu?
Jak to myslíš?
Nejsme už nejmladší.
Můžeme být…
jenom spolu.
Nezačíná ti to celý připadat trochu smutný?
Samozřejmě až tady skončíte.
Co ti řekla?
Řekla mi, že…
že si s tebou…
přijde jako normální člověk.
Nevím.
Jdu si lehnout.
Tak jo.
Chceš vědět, co chci?
Co?
Chci, abychom se tady jednou týdně scházeli.
Řekni, že souhlasíš.
Jsi moje múza.
Byly časy, kdy by mě nic nevzrušilo tak jako tohle.
Jenom si jdu pro svoje notesy.
Mám vyměnit povlečení?
To by bylo moudré.
- Bylo to všechno, co jsi chtěla? - Johne.
Lepší pocit neexistuje, viď?
- Jaký pocit? - Touha.
Myslela jsem, že šlo o touhu. Ale spíš šlo o…
O co?
O to, co ta touha způsobila. Bylo to osvěžující.
Dala mi tohle.
- Zase jsi ve svý kůži. - Ježíši.
- Pořád na to máš. - Johne, prosím tě.
O čem ta kniha je?
Já…
- Přečteš si ji, až vyjde. - Myslíš, že se bude prodávat?
- Myslím, že mi může dát úplně nový život. - Chceš úplně nový život?
Chci mít na výběr. Chci možnost volby. Chci…
- Moc? - Mladí tomu dneska říkají „autonomie“.
Půjdeš si…
lehnout?
Nevím.
Tenhle konec se ti nelíbí?
Nedávno mi došlo, že Vladimir i John
mě považují za postavu ve svém vlastním příběhu.
A oba mají představu o tom, jak ten příběh skončí.
Ale na některé věci jsme všichni příliš krátcí.
Zatímco všichni spíme, vypukne požár.
Jako v gotickém románu.
Jako by vzplála ta posedlost, to vzrušení z touhy.
Vlade! Probuď se!
Johne! Probuď se! Vstávej!
Hoří! Vstávej!
- A do prdele! Co se stalo? - Sakra.
- Ty zasraný dveře jsou zaseklý! - Uhni!
A já dobře chápu…
- Uhni mi! - Zvládnu to!
Uhni mi, krucifix! Jsou to mý dveře! Uhni, ty tupče!
…že se musím rozhodnout.
- A moje podělaná chata! - Naser si!
Nepřekážej, ty vole!
Počkej! Co blbneš?
- Cože? - Hej! Počkej!
Stůj! Co to vyvádíš? Lásko!
Úplně nový život.
A přesně takhle to dopadne.
Dokončím knihu o posedlosti jedné ženy jejím mladším kolegou.
Vlad napíše knihu o něžném vztahu se starší profesorkou.
Té mé se prodá mnohem víc. Brnká na tu správnou strunu.
A nebojte se.
Zavolám hasiče. Oba to přežijí.
Copak vy mi nevěříte?
PODLE KNIHY JULIE MAY JONASOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal