Якого хріна?
-Боже. -Якого хріна? Що ти…
-Боже… -Якого?
Якого хріна? Психопатка!
-Чому я прив'язаний до стільця? -Владе.
-Якого біса? -Владе.
Боже.
Усе гаразд.
Ти… Як ти?
Як я? А ти, бляха, як думаєш? Що ти зі мною зробила?
Владе, пробач. Ми дуже багато випили.
А потім ти сказав, що хочеш, щоб над тобою… домінували.
Просто спробувати.
Але нічого не було, бо я теж була дуже п'яна…
Бляха.
Боже, я вирубилася,
і все це просто величезне непорозуміння.
Зараз я тебе відпущу.
-Гаразд. -Гаразд?
Бляха.
-Усе, витягаю тебе. -Ага.
Зараз. Усе.
-Пробач. -Пробач.
А ми…
-Ми щось зробили? -Ні.
Ні, нічого не було. Чесне слово.
Боже, я розповідала тобі…
Я тобі розповіла.
Господи, як це важко сказати, але вчора я тобі розповіла,
що в Синтії з Джоном роман.
Ти…
Ти впевнена?
Я спіймала їх разом.
Мені шкода.
Можна я тут заночую?
ОДЕРЖИМІСТЬ ПРОФЕСОРОМ В.
ПРОТИ ІНТЕРПРЕТАЦІЇ
Він спав у кімнаті для гостей.
Я не знала, про що він думав, коли ми розійшлися.
Вранці я лишила йому записку і номер таксі
і поїхала в магазин.
Тепер вирішувати йому.
Вибір за ним.
Можливо, він зі мною більше не заговорить.
Може, викличе поліцію.
Я б його не звинувачувала.
Це була помилка.
Люди роблять помилки,
і я її зробила.
ДЖОНУ — ВИБАЧ, Я БУЛА ВІДСУТНЯ. БУДУ ВДОМА, МАБУТЬ, СЬОГОДНІ.
Агов?
Це я.
Усе гаразд?
Двері заїдають. Краще обійди.
Я думала, ти поїхав.
Ні, ходив прогулятися.
Як почуваєшся?
Це був мій найкращий сон за три роки.
-Хочеш кави? -З радістю.
Ти…
учора впустив телефон у туалет.
Я можу покласти в рис або…
Молодець, Владе.
Дякую.
Не годиться?
Найкраща кава за все моє життя.
Піду попишу щоденник.
Він досі тут.
Пригостиш?
Можна…
Можна спитати, що ти плануєш?
Як я це бачу,
Синтія має втекти.
-Що? -Вона залишила мене з Фі.
-Тобто коли намагалася… -Убити себе? Так.
Це не можна назвати втечею.
Вона знайшла те, що я написав про той день,
і змусила мене це викинути.
Це була перша хороша річ, яку я написав після останньої книги.
Вона сказала, це належить їй.
Так.
А тепер вона трахає когось іншого?
Вибач, але коли вона…
Ти знав, де вона. Вона не знає, де ти.
Та ні, знає.
Фактично.
Звідки?
Ти їй сказала.
Написала їй з мого телефону про «потрібен час».
Що?
У мене з собою ноутбук.
Я бачив повідомлення на комп'ютері.
Так, біля ліжка є Wi-Fi. Мабуть, для орендаторів.
Ми були п'яні. Певно, ти подумав…
Ні, це написала ти.
Я не писав.
Точно не писав.
Нічого.
Це цікаво.
Ти мені вчора щось підмішала?
Я б нізащо такого не зробила.
Я тобі вірю.
Добре, бо я кажу правду.
Піду візьму човен.
Він хоче залишитися.
ДЖОН СТРАТА БУДЕ З ЗАКУСКАМИ.
ДЖОН ВХІДНИЙ ВИКЛИК
Алло.
Ти відповіла.
Як справи?
Довбаний фарс.
Кажуть, мені до вечора гаплик.
Сердишся на мене?
Знаєш, я про це думав,
і змушувати дружину сидіти поруч під час мого слухання за Розділом IX —
це не схоже на нас.
Так.
Аби тебе пронизувало почуття провини.
-Скажеш мені, де ти? -Ні.
Вони повертаються.
-Мені треба йти. -Це Сід? Можна з нею поговорити?
Ти в нормі?
-Так, а ти в нормі? -Так.
Ти справді вражаєш.
Байдарка перекинулася.
-З тобою все нормально? -Так, усе добре.
Я мав вибратися з мокрого одягу в сухе мартіні.
Це з «Сімпсонів».
У комоді є штани Джона.
Я так не подобаюся?
Д. Г. Лоуренс чудовий.
Його забуваєш. Думаєш, що він божевільний, а він диво.
Так, перший рядок — це щось на кшталт:
«Наша доба трагічна, тому ми не сприймаємо її трагічно».
Боже, ти вражаєш.
Облиш, я просто вивчила перші рядки, щоб хизуватися перед хлопцями.
Ефективно.
Це твоя нова книга?
Так.
Тобі подобається?
Це найкраща моя робота,
але я ще думаю над кінцівкою.
Хочеш писати разом?
Візьму комп'ютер.
Де твій одяг? Я можу випрати.
Він на ґанку.
Джинси не можна в сушарку.
Усе гаразд.
Він змусив мене почуватися брудно.
Невдовзі я кинула коледж.
Ви повідомляли коледж, що сталося?
Ні.
Чому?
Мені було соромно.
Я вважала професорів богами.
Я була місцевою дівчиною.
І все, що я вміла, — це добре вчитися.
Я не хочу нікому руйнувати життя,
але тоді я була вразливою, а те, що він робив…
було…
недобрим.
Ви були в класі його дружини?
Так.
Яка була природа ваших з нею стосунків?
Я її не так добре знала.
Вона була хорошою викладачкою.
Не дивишся на клавіатуру?
Ні.
-У тебе колись був роман зі студентом? -Ні.
Так.
Але він був аспірантом.
Йому було під тридцять,
а мені щойно за тридцять.
Я була в розквіті сил.
-Ти й зараз у розквіті. -Вже не так.
І він був…
Я за ним шаленіла.
Чому?
У нього був
найнеймовірніший зоровий контакт.
Люба, ти була дуже вправною.
Дякую.
Тепер побачимо, що буде?
Алексіс вже їде. Ми повернемося в місто.
Але сказали, щохвилини може бути великий страшний вирок.
Для цього я не потрібна.
Сід!
Мені давно ніхто не готував.
Це було…
Чимось особливим.
Рада, що тобі сподобалося.
Продуктивний день.
Я написав 12 сторінок.
Я дуже рада.
А я не написала ані слова.
Відволікалася?
Авжеж.
Як думаєш, давно це в Джона й Синтії?
Я про це взагалі не хочу думати.
Я маю зізнатися.
Я зробив дещо погане.
Я не здав роботу, професорко.
У мене проблеми?
Даруй.
Я страшенно вибачаюся.
Боже, не вибачайся. Облиш.
Хіба ти не казала, що ми вчора це збиралися?
Я не хотіла бути твоєю шкільною фантазією
про стару збоченку.
Я цього не хотів. Я думав, ти хочеш.
-Ні. -Я хочу те, чого хочеш ти.
Я хочу, щоб ти робив що хочеш.
-Як зробити тебе щасливою? -Тільки без цього.
Боже, Владе, я…
усе це вигадала?
Що?
Я вже…
Піду готуватися спати.
Скласти компанію?
Припини ставити мені питання.
Коли я побачив тебе на зборах, хотів зробити з тобою так.
Боже мій.
І коли я вперше прийшов у гості,
я хотів… зробити так.
О господи.
А коли я прийшов у басейн, хотів зробити так.
Коли ми одного дня були в конференц-залі…
Я хотів тебе на колінах…
Боже.
…під столом.
Бляха.
-Іди сюди. -Зняти це?
Я не можу чекати.
Господи! Я кінчаю.
Ти така сексуальна.
Можеш кінчати.
-Що? -Можеш кінчати.
-Точно? -Так.
Гаразд.
-Владе. -Так?
Можеш піти до кімнати для гостей.
Гаразд.
Якого біса? Це я.
Гарні труси.
Пішов у сраку.
Куди ти йдеш?
Молодець.
Серйозно. Я вражений.
Скажеш ще слово — я тебе вб'ю.
Не підходь надто близько.
Я замерзла.
Це мої штани?
Влад живе в кімнаті для гостей, бо йому знадобився простір.
-Не треба брехати. -Ти не можеш нічого казати.
-Я можу казати що хочу. -Ні про що.
І більше того…
Кожен може відчувати що хоче.
Що в тебе із Синтією?
Що?
Синтія? Що?
Гей, годі сміятися.
Вибачте, я не можу.
Друзі, Синтія набагато вище моєї спроможності.
Що?
Ти казала, що застала їх, так?
-За чим застала? -Застала.
Я бачила вас разом у якомусь…
Ти був із нею.
Так, але на відміну від вас двох, ми не трахалися.
Синтія закінчує мемуари, а я пишу епічну поему.
Чекай. То ви не…
Зраджували тебе? Ні, сер.
Ти сказала, що бачили їх разом.
Так. Я так думала.
-Ти пишеш? -Тут не одна ти можеш писати.
-О другій ночі? -Саме так.
Ми вживаємо наркотики, тоді пишемо. Це весело.
Що? Ти…
Ти шматок лайна! Я тебе…
-Що з тобою? -Сексуальний, коли злишся.
-Синтія може сама вирішувати. -Не може.
-Ти не уявляєш, що вона пережила. -Стій!
Це її ідея.
Звісно, бо вона наркоманка!
Вона купувала, я зберігав. Це як пів аддеролу. З нею все добре.
Ти й гадки не маєш, придурку!
Вона хоче закінчити книгу і з'їхати з квартири,
щоб не ти весь час був головним.
Коли я взагалі був головним?
Господи.
Можна твій телефон?
Навіщо?
Подзвонити клятій дружині.
А, так, звісно.
-Передавай їй привіт. -Пішов ти.
Стули свою пельку.
-Хочеш знати про слухання? -Так.
Скарги були відхилені.
Я більше не викладатиму, але збережу свою пенсію, тож я виграв.
Щось ти не щасливий.
Думаю, я дарма залучив Сідні.
Вона переживе.
Ні, я облажався надовго.
Що ж.
Я тут подумав.
Нам варто переглянути нашу угоду.
Про що ти?
Ми не молодшаємо.
Можна…
знову бути вірними.
Хіба це все не починає бути трохи сумним?
Звісно, коли ти закінчиш.
Що вона сказала?
Вона сказала…
що з тобою
почувається нормальною людиною.
Я не знаю.
Що ж, я піду спати.
Гаразд.
-Хочеш знати, чого я хочу? -Чого?
Я хочу зустрічатися тут раз на тиждень.
Скажи, що згодна.
Ти мене надихаєш.
У моєму житті був час, коли це було найцікавішим,
що мені могли сказати.
Я по свої блокноти.
Мені поміняти постіль?
Було б мудро.
Це все, чого ти хотіла?
Джоне.
Це найкраще відчуття, так?
-Яке? -Бажання.
Я думала, що це через бажання, але це не стільки…
Що?
Це через те, що давало бажання. Воно надихало.
Воно дало мені це.
-Повернувся твій запал. -Господи.
-Вона досі може. -Джоне, прошу.
То про що книга?
Я…
-Дам тобі прочитати, коли опублікують. -Думаєш, продаватиметься?
Думаю, дасть мені зовсім нове життя.
Ти хочеш нового життя?
Я хочу вибір. Я хочу варіанти. Я хочу…
Владу?
Думаю, діти називають це «агентством».
А ти…
прийдеш у ліжко?
Я не знаю.
Тобі не подобається такий кінець?
Я нещодавно усвідомила, що і Владімір, і Джон
вважають мене персонажем їхньої власної історії.
І вони обидва уявляють, як усе закінчиться.
Але є сили непідконтрольні нікому.
Поки ми спимо, спалахує пожежа.
Геть як у готичному романі.
Наче ця одержимість,
це хвилювання бажань розпалюється.
Владе! Прокинься!
Джоне! Прокидайся. Вставай!
Пожежа! Вставай!
Чорт! Що сталося?
Лайно.
-Кляті двері заїло. -З дороги, бляха.
І я розумію…
-Відійди. -Я впораюся!
Звали, бляха!
Це мої двері. Забирайся, козел.
…що я маю зробити вибір.
-Це мій клятий дім. -Іди на хрін.
Відійди, курва.
Чекай! Куди ти?
-Що? -Гей! Чекай!
Стій! Що ти робиш? Люба!
Зовсім нове життя.
І ось як це відбувається.
Я закінчую книгу про жіночу одержимість своїм молодшим колегою.
Влад пише книгу про ніжний роман зі старшою професоркою.
Моя набагато краща.
Вона звертається до певної потреби.
О, не хвилюйтеся.
Я викликала 911. Усі вибралися.
Не вірите?
ЗА КНИГОЮ ДЖУЛІЇ МЕЙ ДЖОНАС
Переклад субтитрів: Ольга Галайда