‎Te iubesc.
‎Nu uita vreodată!
‎De-aș trăi clipa asta la nesfârșit…
‎E aici.
‎În amintirile tale.
‎Nu mi-ai spus tu că realitatea e, ‎de fapt, în mintea omului?
‎E acolo.
‎Tu, eu, asta.
‎În creierul tău, pentru totdeauna.
‎Chiar mă asculți când îți vorbesc.
‎Te ascult, da.
‎Dar nu te și aprob.
‎Realitatea nu înseamnă ‎doar legături neuronale.
‎Realitatea nu e pe dinăuntru.
‎E ceea ce se întâmplă pe dinafară.
‎Asta.
‎Și asta.
‎Dar toate astea nu ar exista ‎fără mintea cu care să le trăim.
‎Și chiar ar putea să nu existe deloc.
‎Nu vom ști niciodată ‎dacă stimulii din creier sunt generați
‎de realitate sau de o plăsmuire.
‎Ești o romantică incurabilă.
‎Plăsmuire sau nu, mor de foame.
‎Maura.
‎Nu uita vreodată!
‎Niciodată.
‎Se inițiază procesul de sistare.
‎Maura?
‎Trezește-te.
‎Maura, tu ești?
‎Maura, dă-mi drumul!
‎S-a demarat procesul de sistare. ‎În curând, o să moară toți iar.
‎Unde mi-e aparatul?
‎Maura!
‎Te implor!
‎Te rog!
‎Am nevoie de aparat. Te rog!
‎Maura!
‎UN SERIAL NETFLIX
‎FURTUNA
‎TREZIREA LA VIAȚĂ ‎KATE CHOPIN
‎O să ne răsturnăm.
‎Nu scapi dintr-o așa furtună.
‎Să-l găsim pe căpitan!
‎Nu știe nimeni să manevreze nava!
‎E răzbunarea Domnului.
‎Dacă Dumnezeu există și El a creat asta, ‎jur că e nebun.
‎Să-i avertizăm pe cei de la motoare!
‎Din sala motoarelor?
‎Da, echipajul e încă acolo.
‎- Bădăranul ăla va ști ce să facă. ‎- Ce spui?
‎Îl căutăm pe căpitan sau nu?
‎E absurd deja!
‎Ne spuneți și nouă ce să facem?
‎Trebuie să-l găsim pe căpitan.
‎Și pe dra Franklin.
‎Te simți rău?
‎Doar puțin rău de mare.
‎Atâta tot.
‎Repede! Trebuie să găsim pe cineva ‎să manevreze nava!
‎Am terminat de sporovăit?
‎Repede!
‎- Nu vii? ‎- Voi găsiți-o pe dra Franklin.
‎O să-mi revin.
‎Nu e real.
‎Îl caut pe căpitan. L-ați văzut?
‎Credeam că e cu dv.
‎Unde e căpitanul?
‎- Credeam că s-a întors pe navă. ‎- Să se întoarcă?
‎Plecase?
‎Mă refeream la punte.
‎Băiatul, l-ați găsit?
‎Domnișoară Franklin.
‎Vă simțiți bine?
‎- Unde sunt ceilalți? ‎- Îl caută pe căpitan.
‎- Nu e aici? ‎- Nu.
‎- Ce-i asta? ‎- Eu n-aș pune mâna.
‎Speram să-mi spuneți dv. ce e.
‎N-am mai văzut așa ceva.
‎Cred că o să mor.
‎- O să murim cu toții! ‎- N-o să muriți.
‎N-o să moară nimeni. ‎E doar ca un vis urât.
‎Ce? Despre ce vorbiți?
‎Poate e în amintirea lui.
‎Stați!
‎Nu, dră Franklin.
‎Nu, vă rog, nu mă lăsați!
‎SISTARE ÎN 43:11… 43:10… 43:09
‎Unde ești, șobolan mic?
‎Eyk?
‎Vă ajut cu ceva?
‎Îl caut pe Eyk, Eyk Larsen.
‎V-ați pierdut?
‎Nu înțeleg.
‎Vă simțiți bine?
‎Vă pot ajuta?
‎V-ați pierdut?
‎Vă simțiți bine?
‎Vă pot ajuta? V-ați pierdut?
‎Vă simțiți bine?
‎Vă pot ajuta? V-ați pierdut?
‎Vă simțiți bine?
‎O să ne scufundăm.
‎Sigur că vrea să ne pedepsească.
‎Dumnezeul tău
‎nu e prea iertător.
‎E nebun și crud.
‎Nu te ajută cu nimic, părinte. ‎În apa asta, nu te îneci.
‎Îngheți de-a binelea.
‎Înțelegi? Îngheți!
‎Să continuăm!
‎Haideți!
‎Tove?
‎Ce cauți cu oamenii ăștia?
‎Ăla nu e preot.
‎Și ea sigur e o desfrânată.
‎E vrerea Domnului.
‎- Eu rămân aici. ‎- Încetează!
‎Încetează!
‎Dumnezeu nu ne va apăra.
‎Nu am fost noi aleși să-L urmăm.
‎Știi prea bine că nu voi naște ‎copilul lui Dumnezeu.
‎Și nici tu nu auzi vocea Domnului.
‎Ești nebună.
‎Tove.
‎Vii?
‎Du-te!
‎Nu.
‎O să fie bine.
‎Nu.
‎Du-te!
‎Să ne rugăm, Anker. Vino!
‎Da.
‎Să ne rugăm.
‎Lucien?
‎Ce se întâmplă?
‎Sunt bine.
‎Clémence?
‎Slavă Domnului, ești teafăr!
‎Furtună afară. Valuri cât munții.
‎Vine din toate părțile. E peste tot.
‎Nu e nimeni pe punte.
‎Ofițerul a plecat, ‎iar căpitanul nu s-a întors.
‎Olek, trebuie să treci la timonă.
‎Trebuie să intrăm direct în furtună.
‎Dacă ne punem paralel cu valurile, ‎ne răsturnăm.
‎Trebuie să ținem motoarele în funcțiune, ‎altfel nu avem nicio șansă.
‎Unde te duci?
‎Trebuie să închidem partițiile, ‎altfel ne inundă.
‎Te ajut eu.
‎Ling Yi.
‎Trebuie să merg pe punte.
‎Unde mergi tu, merg și eu.
‎Unde ai fost?
‎Îmi pare rău.
‎Am venit cât de repede am putut.
‎Se întâmplă iar.
‎Se oprește.
‎Dar ai avut dreptate. ‎N-am mai ajuns așa departe până acum.
‎Nu renunțăm.
‎Ai găsit codul?
‎Mama?
‎Tot nu-și amintește.
‎Dar o s-o scoatem ca să pună capăt ‎ciclului odată pentru totdeauna.
‎Trebuie să găsești codul.
‎Trebuie să-și amintească unde e.
‎Trebuie să-mi găsesc aparatul ‎ca să pot opri totul.
‎Tată?
‎O să se trezească de data asta.
‎Sunt convins.
‎Te-am prins!
‎MESAJ TRIMIS
‎SISTARE ÎN 29:27
‎Trebuie să oprim cârma.
‎Mai tare!
‎Nu.
‎Îmi pare rău că ai aflat așa.
‎Îl cheamă Elliot.
‎E fiul nostru.
‎Imposibil.
‎Eu nu pot avea copii.
‎Doctorii au spus că nu pot face copii.
‎E o amintire falsă.
‎Mi-aș fi amintit că am un copil. ‎De ce nu-mi amintesc?
‎Pentru că ai vrut să uiți.
‎Aș simți dacă aș avea un fiu.
‎De ce nu simt nimic?
‎Pentru că voiai să scapi de durere.
‎De ce?
‎Știu că îți amintești.
‎Undeva înlăuntrul tău…
‎știu că îți amintești.
‎Nu se poate. Nu ești aievea.
‎Ești blocată aici, ca toți ceilalți.
‎- În ce? ‎- Ai spus-o chiar tu.
‎Nu vom ști niciodată dacă stimulii ‎din creier sunt generați de realitate
‎sau doar de o plăsmuire.
‎O plăsmuire?
‎Nu e real.
‎E o simulare.
‎Mitul peșterii, al lui Platon.
‎Vezi umbre pe perete ‎și crezi că ele sunt realitatea.
‎Dar, dacă te-ai putea uita peste umăr,
‎ai vedea ce naște acele umbre.
‎Ce e, de fapt, real.
‎Ai uitat.
‎Ai uitat ce e real.
‎Dar trebuie să-ți amintești.
‎Trebuie să te trezești.
‎Altfel nu vei mai avea ‎pentru ce să trezești,
‎iar conștiința ta va fi prinsă aici ‎pe vecie.
‎Nu mai avem timp.
‎Trebuie să te scot de aici ‎înainte să repornească.
‎CE S-A RĂTĂCIT SE VA GĂSI.
‎SISTARE ÎN 21:05… 21:04… 21:03
‎Domnule.
‎PROIECTUL KERBEROS
‎Știe unde se ascunde băiatul.
‎TREZIREA LA VIAȚĂ
‎Dă-mi mâna!
‎Opresc simularea. ‎Există un cod de anulare.
‎Singura scăpare înainte de a se relua.
‎E undeva pe navă. ‎Trebuie să-ți amintești unde e.
‎Nu înțeleg. De ce aș ști eu?
‎Încearcă să-ți amintești.
‎L-ai ascuns, dar te-ai obligat să uiți.
‎Poate fi orice obiect.
‎Un întrerupător, o ușă, o cheie.
‎Nu știu ce deschide.
‎O aveai la tine?
‎Nu e a mea. ‎Am primit-o în plicul trimis de cineva.
‎Cred că de fratele meu.
‎O să te trezești de data asta. Promit.
‎Clémence.
‎Lucien!
‎Nu! Medicamentul tău!
‎Lucien, unde e fiola ta? Lucien!
‎Unde sunt fiolele?
‎În cabina noastră! Haide!
‎Ajută-mă să-l car!
‎Ei bine…
‎a rămas pe umerii noștri, se pare.
‎Ce-i asta?
‎Ca în orice program, ‎există scurtături în simulare.
‎Crede-mă, o să înțelegi totul ‎când te trezești.
‎SISTARE ÎN 11:13… 11:12
‎Aparatul meu, îl mai ai?
‎DISPOZITIV DETECTAT
‎SISTARE ÎN 11:25… 11:24… 11:23 ‎INTRODUCERE COD
‎Ce faci?
‎După ce ne scot, o ia de la capăt.
‎Iar ciclul ăsta va intra la arhivă.
‎Dar, de data asta, va fi altfel.
‎O să ne ancorez, ‎ca să trecem prin același port.
‎Vom câștiga niște timp.
‎- S-a mai întâmplat? ‎- De zeci de ori.
‎Fiecare simulare durează opt zile.
‎Nicio navă nu a ajuns la destinație.
‎Ești prinsă într-un ciclu, ‎simulare după simulare.
‎ÎNCĂRCARE FINALIZATĂ
‎Trebuie să-l ajungem la Elliot.
‎SISTARE ÎN 10:16… 10:15… 10:14… 10:13
‎Ling Yi!
‎Vino!
‎Vino cu mine.
‎Mamă!
‎Ce faci?
‎La naiba!
‎Mamă!
‎Ce faci?
‎Ești nebună?
‎Repede!
‎Trebuie să ne întoarcem!
‎Ling Yi!
‎Nu te las să mori, nu azi!
‎Promit.
‎Vino!
‎Olek!
‎Nu!
‎Olek!
‎Ángel!
‎Nu! Nu se poate. Nu!
‎Ajutați-mă, vă rog! Ajutor!
‎Stai.
‎Ángel.
‎Dragostea mea.
‎N-am înțeles niciodată ‎de ce te-ai îndrăgostit de cineva ca mine.
‎Ești cel mai blând și mai cinstit om ‎din câți am cunoscut.
‎Și aveai dreptate.
‎Îți e mai bine fără mine.
‎Nu.
‎Nu. Nu mă părăsi! Nu, iubirea mea.
‎Mi-e frică.
‎Nu.
‎Iben, iubirea mea.
‎Nu putem rămâne aici. Hai!
‎Nu-ți face griji.
‎Dacă asta e vrerea Lui, ‎cum să mă împotrivesc eu?
‎Crezi că El vrea să mori?
‎Că Dumnezeu te vrea moartă?
‎Asta vrei tu!
‎Iben! Trezește-te!
‎Știu ce cale ne-a ales.
‎Pentru noi toți.
‎Nu se închide!
‎Vino! Trebuie să o închidem pe următoarea.
‎Nu are mâner. De ce nu are mâner?
‎- Ce facem? ‎- La naiba!
‎Nu.
‎Promite-mi că vei trăi!
‎Ce faci?
‎Nu!
‎Nu! Deschide!
‎O să fie bine.
‎Nu te voi părăsi.
‎Nu te voi părăsi niciodată.
‎Stai! Nu!
‎Domnule, am găsit piramida și băiatul.
‎Fac aceleași greșeli de fiecare dată.
‎Și, de fiecare dată, mor.
‎Pentru că nu pot scăpa de simțiri.
‎Dar asta îi slăbește.
‎E defectul suprem al omenirii.
‎Nu trebuie să alegi ‎în funcție de iubire, furie, ură.
‎Sunt doar sentimente prostești, ‎care înnegurează mintea.
‎Nu.
‎Nu!
‎- Unde e? ‎- Nu știu!
‎Nu știu.
‎Ai ajuns departe de data asta.
‎A fost o mișcare inteligentă ‎să redobândești acces prin Prometheus.
‎Însă ai dat greș.
‎Din nou.
‎N-o să te ajute nici reprogramarea aia.
‎Toți vor muri în cele din urmă.
‎Și vor participa la următoarea simulare.
‎Sunteți prinși în ciclu.
‎Maura, tu deții ceva ce-mi doresc.
‎De ce faci asta?
‎Ce vrei de la mine? De ce…
‎Vreau cheia.
‎Și-ți voi da fiul la schimb.
‎Ce-ai făcut? Unde Elliot?
‎Ce i-ai făcut?
‎Cheia.
‎Știi unde mă găsești.
‎O rezolv eu. Ai încredere în mine!
‎Te iubesc.
‎Nu uita vreodată!
‎Kerberos va ajunge la arhivă.
‎Mama ta îmi va aduce cheia, ‎iar totul se va sfârși.
‎Sistare în zece,
‎nouă, opt, șapte,
‎șase, cinci, patru,
‎trei, doi, unu, zero.