Mor!
Mor, se.
Se, hvad jeg fandt.
Jeg kalder ham Alfred.
Ligner han ikke en Alfred?
Jo, han gør.
Slipper du ham ikke fri? Alfred vil næppe være fanget i et fængsel.
Hvordan ser jeg ham så vokse?
Det kan du desværre ikke.
Vi må give slip, da vi ikke kan beholde alt for evigt.
En dag bliver du voksen, og så må jeg give slip på dig.
Jeg kan ikke beholde dig for evigt.
Vær ikke fjollet.
Jeg skal bo hos dig og far for evigt.
Mor!
Vågn op.
Din far har sikkert fortalt dig alt om mig.
Men han udelod nok den del, der forklarer, hvorfor vi er her.
Dig og mig.
Se på dem.
De tog på denne rejse, fordi de valgte at glemme deres fortid.
Og nu sidder de også fast herinde.
Din mor har narret dig.
Hun har narret os alle.
Og hun er den eneste, der kan få os ud herfra.
Hvis du er modig nok, kan jeg vise dig sandheden.
EN NETFLIX-SERIE
NØGLEN
Eyk.
Maura.
Hvor er han?
Hvordan fik han mig over på Prometheus?
Hold op med at lyve. Hvem er han?
Han er…
Han er min mand.
Og drengen, vi fandt på Prometheus, er min søn.
Hvad?
Men jeg kan intet huske.
Det lyder vanvittigt, men min far…
Han ejer rederiet … og jeg tror, han fik os til at glemme, hvorfor vi er her.
Hvad sagde hun?
Vores verden har regler, der ikke kan bøjes.
Men intet i denne verden følger logikkens regler.
Det her…
Det er ikke virkeligt.
Det er en illusion, et trick.
En simulation.
Sikke noget sludder.
Husker De, hvordan De kom om bord?
Naturligvis.
Det er umuligt.
Hvad?
Hvad sker der?
Hun vil vide, om vi kan huske, at vi gik om bord.
Hvad?
Kan nogen forklare, hvad alle taler om?
Jeg troede, det kun handlede om mig.
Det handler om os alle.
Jeg ved ikke hvorfor,
men vi er her alle af en grund.
Din…
Din mand.
Er han grunden til det?
Arbejder han for din far?
Han vil vist hjælpe.
Han prøver vist at få os ud herfra.
Fandens.
Kom nu.
Funger nu!
Vores hjerne er en meget kompliceret konstruktion.
Selvom vi forsøger at glemme de ting, vi ikke vil huske,
vil vi aldrig kunne slette dem helt.
De er en del af os.
Vævet ind i det stof, vi er lavet af.
Det er tid til, at du husker.
Din sandhed ligger bag disse mure.
Vær ikke bange.
Det her er ikke virkeligt.
Husker du det?
Den spreder sig.
Jeg tager ikke et skridt til, før du fortæller os, hvad der foregår.
Hvorfor bør vi stole på dig?
Din far ejer skibet.
Du må vide noget.
Hvorfor er du her?
Det ved jeg ikke.
Det sidste, jeg husker, før jeg vågnede på Kerberos,
er konvolutten foran min dør.
Jeg tror, min bror sendte den.
Den her lå i den.
Jeg ved ikke, hvordan min far fik mig til at glemme.
Både hvad der skete, og hvem jeg er.
Men uanset hvad den åbner,
vil den få mig til at huske og få os ud herfra.
Min mor havde ret.
Vi burde aldrig være gået om bord.
Nu er alle døde.
Olek er død.
Min mor er død.
Jeg bliver her ikke.
Jeg forlader skibet.
Hun har ret.
Vi bør tage en redningsbåd og forlade dette skib.
Forstår De det ikke?
Der er ingen udvej.
Skibet er ikke virkeligt. Havet er ikke virkeligt.
Det sker kun i Deres hjerne.
De er sikkert vældig klog.
Jeg beundrer, at De er læge,
og at De trodser de konventioner og begrænsninger, kvinder møder.
Men De kan ikke tro det, De siger.
Det giver ingen mening.
Lad os komme af dette skib.
Vent, hvor skal I hen?
Vi forlader skibet.
Følg gerne med.
De forlader skibet.
Lad os gå.
Du har set det.
Skakterne.
Dit minde. Mit.
Tror du mig?
Hvor blev den af?
Er han der?
Er din far i dit minde?
Kontoret lå et andet sted, men han sagde, jeg vidste, hvor han var.
Hvordan kommer vi til hospitalet?
Følg med.
Det er hans minde.
Jeg er på alle billederne, men jeg husker intet.
Jeg ser på dem og kan intet mærke.
Husker du ikke, du var gift?
Hvis alt dette er en illusion, er hans minde det måske også?
Ved du, han taler sandt?
Drengen sagde, at der var en skaber, der har skabt alt det her.
Din far?
Tror du, han skabte det?
Hvem det end var, må der være en form for logik.
En plan.
Mener du et mønster?
En skabelon?
Minderne lagres i forskellige områder, men de er forbundet via neurale baner.
En duft kan fremkalde en masse minder, der er forbundet til den duft.
Måske er dét, hvad det er…
En slags imitation af hjernen, og områderne er forbundet til hinanden.
Lad os gå videre.
Fandens.
Den bevæger sig.
Denne vej!
Stop.
Kom med. Skynd dig!
Hvor blev de af?
Hallo!
Lægen…
Måske havde hun ret.
Vent! Vi har allerede mistet de andre!
Vi må tilbage og finde lægen og kaptajnen.
Selvom vi sletter minderne i denne simulation,
reagerer vores sanser stadig på de samme udløsende faktorer.
Din hjerne husker måske ikke, hvad der skete i det rum.
Men det gør din krop.
Jeg vil vise dig sandheden.
Stol på mig.
Sid ned.
Jeg ved, du tror, det er din mor, der er fanget herinde.
Det er ikke hendes fængsel.
Det er dit.
Det gør måske ondt.
Du kan ikke forhindre hans død.
Maura?
Mor?
Far?
Du ved, det er forkert.
Hvorfor hører I mig ikke?
Mor, hvad foregår der?
-Mor. -Vær nu sød.
-Vær nu sød! -Giv slip.
Mor!
-Det kan jeg ikke. -Mor, vær nu sød!
-Mor, vær nu sød! Nej! -Bare rolig, min skat.
Nej, mor, vær nu sød!
-Vær ikke bange. -Nej!
-Jeg lover, at du glemmer det. -Vær nu sød, nej!
Du glemmer, det skete.
Kun sådan kan vi være sammen.
Vær nu sød, lad være!
Nej! Lad være!
Vær sød at lade være!
Du så sandheden, ikke?
Du er fanget i denne simulation, så din mor kan holde dig i live.
Du lyver. Det er ikke mit minde.
Du plantede det i min hjerne.
Da din mor var på din alder…
…fandt hun en artikel om Platons hulelignelse.
Hun var naturligvis for ung til at forstå det abstrakte koncept, Platon talte om.
Alligevel læste hun den igen og igen.
Det var denne ene tanke,
der vendte op og ned på hendes verden.
Idéen om, at vores kundskab har grænser,
og at vi aldrig kan vide, om tingene virkelig er, som de ser ud.
Vi slumrer og er ikke bevidste om tingenes sande natur.
En aften kom hun til mig og sagde:
"Hvis det er sandt, hvad Platon hævder, hvordan ved vi så, om noget er virkeligt?
Hvordan ved vi, om den sande virkelighed ikke findes uden for det liv, vi lever?"
Det var en stor tanke for en pige på hendes alder.
Jeg så på hende og spurgte:
"Er det ikke, hvad Gud er? Skaberen af vores virkelighed?"
Hun tænkte over det et øjeblik.
Og så svarede hun:
"Men så er det den verden, Gud lever i, der er virkelig,
og vi er bare hans dukkehus.
Og hvem skabte så Gud?
Fortsætter det ikke i det uendelige?"
På en måde er dette et dukkehus.
Og det blev bygget til dig.
Du lyver.
Det vil din far have dig til at tro.
Men han har løjet for dig.
Det har de begge to.
Men der er en vej ud herfra.
Og din mor har nøglen.
VÅGN OP
Dørene, hvor er dørene?
Dørene er væk.
Hvor blev de af?
Der er en dør.
Denne vej.
Nej!
Hallo. Du der!
Vent på mig!
Kom!
Vent på mig!
Jeg forstår intet.
Hvad er det, der sker?
Nej… Nej!
Hvor er vi?
Det kan ikke passe.
Hr. Singleton.
Han hackede sig ind i mainframen.
Han prøver vist at ændre simulationens struktur.
Han ændrer tingenes form for at skjule sine spor.
Han vil vække hende uden at give os nøglen.
Vi vil være fanget for evigt.
Find hende.
Få fat i nøglen!
Javel.
Er der nogen?
Hvor er vi?
Hvordan endte vi her?
Hjælp!
-Clémence! -Det kommer derfra.
Jeg vil ikke dø.
-Ling Yi! -Mei Mei!
Hjælp mig ud herfra!
Nej!
Bliv her!
Hjælp mig!
Hvorfor manipulerer du koden?
Du spreder virussen til hele programmet.
Hvad prøver du at skjule?
Ramiro!
-Ángel! -Ramiro, hjælp mig!
Hvordan kan du være i live?
Hvorfor er jeg her?
-Clémence! -Lucien?
Vi får dig ud!
Olek?
Du godeste.
Din far er et fjols.
Hans forsøg på at hacke koden vil ødelægge hele simulationen.
Du tror, din far holder af dig.
Han gør det ikke for dig, men for hende.
Hvis han skulle vælge mellem dig og din mor,
ville han altid vælge hende.
Alle vores minder er forbundet.
Hvordan gør din far det her?
Hvordan kom han ind i vores sind?
Det ved jeg ikke.
Men han gjorde noget ved min hukommelse.
I den bygning.
Olek!
Hvordan kom du hertil?
Har du set Ángel? Han var i brønden, og nu…
Olek?
Har I set Olek?
Hvad er der galt?
Har I set Olek?
Han døde ikke!
Hvad?
Han var her lige før!
Hvad mener du?
Ángel?
-Ángel? -Hvor skal du hen?
Hvad skal han?
Det ved jeg ikke, men maskinrummet er den vej.
Kom med!
Jeg forstår det ikke.
Min fars kontor må være her.
Det er vanvittigt.
Det er bare et mareridt.
Det er ikke en drøm.
Daniel kaldte det en simulation, en slags falsk virkelighed,
og vi sidder alle fast i den.
Det er vanvittigt.
Det vanvittige er, at I ikke har indset, hvad det handler om.
Det ville jeg ikke gøre.
Du vidste det.
Du vidste det hele tiden.
Nøglen.
Vi har ikke tid til det her.
Simulationen er ødelagt.
Det hele bryder sammen.
Giv mig den.
Nøglen.
Beklager, kaptajn.
Nej!
Nej! Kom tilbage!
Bring ham tilbage!
Det er umuligt.
Jeg beder dig!
Kom tilbage.
Eyk.
Rejs dig op.
Din far venter allerede på dig.
Har du det godt?
Han ved, hvad du gjorde mod ham.
Hvad gjorde jeg mod dig?
Elliot, jeg beder dig.
-Hvorfor husker jeg intet? -Spørgsmålene er forkerte.
Stop! Hold så op!
Jeg er din datter. Hvilken far ville gøre det her?
Nøglen.
Har du den?
Du har overvåget mig.
Hele tiden.
Derfor sendte Ciaran brevet. Han opdagede, hvad du gjorde.
Hvor er min bror?
Hvad gjorde du ved Ciaran?
Tro mig.
Han er den sidste, du bør bekymre dig om.
Stop dine lege, og fortæl mig, hvad der foregår!
Hvad sker der?
Hvordan gjorde du det?
Vi fødes som søgende eller undvigende.
For de undvigende er alt en fryd.
For de søgende derimod
er der kun smerte.
Du vil åbne hver eneste dør, træde ind i de mørkeste tomrum,
drevet af trangen til at opnå mere viden.
I modsætning til din bror blev du født som en, der søger,
og bare du ikke var det.
Du forsøgte at slippe af med smerten, men du skabte bare mere smerte.
Stop!
Det er én af dine syge lege.
Du nærer for høje tanker om mig.
Det her er ikke min syge leg.
Det er din.
Du er skaberen.
Du lyver.
-Det er ikke sandt. -Du skabte det her.
Dig og din mand. Det er jeres værk.
Du tvang alle til at følge denne vej.
De er fanget i løkken på grund af dig.
Jeg forlader dette gudsforladte sted nu.
Og for dig er det tid til at glemme igen.
Hvad han fortalte dig, er ikke sandt. Jeg skabte det ikke.
Jeg skabte det ikke!
Vær ikke bange.
Nej!
Du vil glemme, det er sket.
Ligesom alle de andre gange.
Jeg sørger for, du bliver her for evigt.
Ángel?
Det kan ikke være virkeligt.
VÅGN OP
Tid til at vågne.
Hvorfor virker det ikke?
Han ændrede koden.
Simulationen er ødelagt.
Hvad sker der?
Slet simulationen om ti,
ni, otte, syv, seks,
fem, fire,
tre, to, et, nul.
Det virkede.
Det begyndte ikke forfra.
Hvor er jeg?
Er det her virkeligt?
Nej.
Det er den første simulation, vi skabte.
Det er vores hjem væk hjemmefra.
Skabte vi det her?
Hvorfor husker jeg det ikke?
Det er ligegyldigt nu.
Hvorfor er jeg her?
Genstandene i en simulation er bare manifestationer af koder.
De er bare facader som alt andet.
Jeg ændrede deres værdier.
Jeg omprogrammerede dem.
Denne gang fik sprøjten dig ikke til at glemme.
Den bragte dig hertil.
Jeg skiftede genstand.
Pyramiden, din far har, er ubrugelig.
Også nøglen.
VÅGN OP
Din vielsesring har udgangskoden nu.
Denne gang
kommer du ud herfra.
Din bror…
Han overtog programmet, mens du var herinde.
Hvad gjorde min bror?
Han har styret alt.
Jeg har forsøgt at få dig ud herfra flere gange.
Jeg troede, min far styrede…
Han sidder fast ligesom alle andre.
Jeg ved ikke, hvornår din bror opdager, hvad jeg har gjort.
Men du må gå nu.
Det her er meget større, end du tror.
Du er nødt til at vågne.
Du skal stoppe ham,
ellers er alt tabt.
Er du der, når jeg vågner?
Altid.
Jeg vil altid være der.
MÅ DIN KAFFE BEGYNDE AT VIRKE, FØR VIRKELIGHEDEN RAMMER.
"Projekt Prometheus."
OVERLEVELSESMISSION TIL…
PASSAGERER= 1423
BESÆTNING= 550
DATO= 19. OKTOBER 2099
Modtager besked.
HEJ, SØSTER.
VELKOMMEN TIL VIRKELIGHEDEN.
Tekster af: Vibeke Petersen