Lad mig forklare reglerne.
Sværhedsgraden af det spil, vi nu skal spille, er hjerter dronning,
og hedder "Kroket."
Kroket?
Det kaldes ofte havebillard og er et spil, der blev populært i England i 1800-tallet.
Men jeg er bange for, det ikke er særlig kendt i Japan.
Jeg kan ikke reglerne.
Det er fint, hvis I ikke kan spille kroket rigtigt.
Det er
lige meget, om I vinder eller taber.
Hvad?
For at gennemføre spillet,
skal man bare spille tre runder kroket uden at give op.
Hvis I stopper, før vi er færdige, har I tabt.
Du må endda bruge våben.
Den eneste regel er at gennemføre tre runder kroket.
Hvis vi spiller, til det er slut, vinder vi spillet, selvom vi ikke vinder?
Nemlig. Er det ikke nemt?
Lad os more os!
Spillet spilles med en trækølle og to kugler.
Man skal slå begge kugler gennem seks buer i en aftalt rækkefølge
og ramme pinden før den anden spiller for at vinde.
Ja!
Jeg vinder første sæt.
Hvis vi spiller tre sæt, gennemfører vi spillet
og vinder.
Bare to sæt til.
Hvad tænker hun på?
Okay, tid til andet sæt.
Hun trækker bare spillet ud.
Hun underholder sig selv.
Vi må afslutte det hurtigt.
Det her er så sjovt!
Godt!
Det slutter aldrig.
Ja!
Jeg vandt.
Jeg tabte vidst det andet sæt.
Du er et naturtalent!
Okay, tid til tredje sæt.
Det var ret trættende.
Hvad med lidt te?
Te?
Vi vil ikke have te. Lad os spille videre.
At drikke te under en kamp er god skik for damer og herrer.
Nyd jeres te.
Efter spillet, kan vi så vende tilbage til den virkelige verden?
Det finder I ud af til den tid.
Tal ikke til hende mere.
Lyt ikke til hende.
Vi skal bare blive færdige.
Vil du så gerne kende svaret?
Mine venner døde uden at kende svaret.
Jeg vil også vide svaret for deres skyld.
Derfor er jeg her.
Og du vil vende tilbage til den virkelige verden.
Kan vi det?
Hvem ved? Det kan jeg ikke sige jer.
Dette kunne være ruinerne af jeres oprindelige verden.
Det siger du, men du ved sikkert heller ikke noget.
Jo, gør jeg.
Jeg har vel intet valg.
Hvis du så gerne vil vide det,
må jeg vel fortælle dig
sandheden om dette land.
Men du må acceptere, at uanset hvad jeg fortæller dig
var det dig selv, der ville høre det.
Glem ikke det.
Har I nogensinde forestillet jer, hvordan verden ville se ud i fremtiden?
Fremtiden?
Ja.
Nanoteknologi, vedvarende energi,
iPS-celler, virtual reality, kryonik, terraforming…
Teknologien fra jeres æra er stadig fyldt med håb og fantasier.
I burde nok være glade.
Alle de ting blev til virkelighed.
Faktisk oplevede teknologien en gennemgribende udvikling og fremskridt.
På 30 år voksede udviklingslandenes økonomier,
og hindringer for at forbedre levestandarden blev revet ned.
Efter 50 år forlængede genetisk manipulation menneskets levetid.
Vent lidt.
Hvad handler det om?
Hvad det handler om?
Jeg fortæller dig bare,
hvordan fremtiden vil se ud om 1000 år.
Tusind år?
Fremtiden?
Fordi menneskeheden opnåede endnu større hjernekapacitet,
vil der fortsat blive gjort opdagelser inden for alle videnskaber.
Ti år efter nutiden, altså den tid, I tror, I lever i,
er avatarer og virtual reality
den måde, man lever på. Hvordan vi arbejder og har det sjovt.
Efter 50 år kan alle sygdomme som kræft og demens
helbredes ved hjælp af genteknologi.
Efter 100 år,
med udviklingen af vejrstyring og miljøregulerende teknologi,
forsvandt naturkatastrofer.
Efter 200 år, med komplet forståelse af hjernemekanismer,
blev bevidsthedsoverføsel muligt.
Efter 300 år døde mennesker ikke længere af naturlige årsager
og levede i gennemsnit 300 år.
Efter 400 år forstod vi al fysik og dermed alle kausalitetens love,
så vi videnskabeligt kunne forklare selv ting som tilfældigheder og skæbne.
Efter 500 år sker der ikke noget uventet mere.
Ved at opnå perfekt kontrol over alt, blev menneskeheden dybest set udødeligt.
I de 500 år derefter
har vi kunnet overleve, så længe vi indtager dopamin.
Sådan er verden 1.000 år i fremtiden.
Faktisk spiller I lige nu dette spil i en virtuel virkelighed.
I ligger i en dyb søvn, så I har glemt det.
Denne verdensturné 1.000 år tilbage er for tiden vores mest populære spil.
Siden vi er blevet næsten udødelige, har vi ingen grund til at leve.
Tidsalderen 1.000 år tidligere,
hvor trusler om død og verdens undergang var en realitet,
fascinerer os.
Jeg er i øvrigt systemadministratoren.
Jeg laver bare sjov! Det var alt sammen løgn.
Hvad?
Drop dit pis.
Sandheden er,
at grundet genmanipulation
dukkede enorme mængder af mutantvegetation op.
I har også set det, ikke?
Byen er overgroet af vegetation.
Byen blev omgivet af bjerge.
Det var rumvæsener, der stod bag.
Rumvæsener?
De fangede os mennesker, udslettede vores minder,
og tvang os til at spille for at udføre adfærdseksperimenter på os.
Er det sandt?
Det er sandt.
Men
der er et rygte blandt de mennesker, der er tvunget til at spille disse spil.
På grund af en atomkrig kan mennesker ikke længere bebo Jordens overflade.
Rige eliter, der bor under jorden, har givet androider falske minder
og får dem til at spille disse spil på overfladen,
så de kan satse på, hvem der overlever.
I tror, at I er undertrykte mennesker,
der bliver tvunget til at spille spil af rumvæsner.
Men sandheden er,
at I blot er androider, der har fået implanteret
kunstige minder.
Er det faktisk sandt?
Jeg laver bare sjov.
Vi mangler bare et sæt mere.
Lyt ikke til Mira mere.
Du kender sikkert ikke engang sandheden.
Måske.
Er sandheden virkelig så vigtig?
Vil du vide det for dine afdøde venners skyld?
Din stakkel.
Jeg kan se, at du holdt rigtig meget
af dine døde venner, ikke sandt?
Jeg skabte også hjerter syv-spillet.
I var så tætte på hinanden, jeg kunne ikke dy mig.
Arisu!
Det er okay. Stop ham ikke.
At have noget at hade er en af de største motivatorer i livet.
Det er en del af din plan, ikke?
At få dig selv dræbt,
mens spillet stadig er i gang.
Hvis jeg dræber dig i dette spil,
kan jeg ikke gennemføre spillet, og så slutter spillet ikke for mig.
Med andre ord vil dette spil aldrig ende.
Hvis det sker,
må alle spillere i dette land bare vente, til deres visa løber ud.
Det er præcis den slags fortvivlelse, du kunne finde på at påføre os.
Mens I var i gang med at spille spillene,
mistede I så ikke al interesse for verden udenfor?
Gik I op i, hvordan verden hænger sammen, eller hvad formålet er?
Tænkte I på i det?
De ting var ligegyldige, ikke sandt?
Hvorfor betyder det så noget, hvad den virkelige sandhed er?
Arisu. Lyt ikke til hende.
-Sig sandheden. -Arisu!
Vil du gerne høre den?
Ja.
Så er du vel også klar til at acceptere virkeligheden?
Udmærket.
Jeg holder op med at undvige dit spørgsmål.
Først den store afsløring.
Den verden, I ser for jer nu, er ikke ægte.
Den er en illusion.
Siger du, alt det her er en illusion?
Har du ikke haft mistanke om det på noget tidspunkt?
Den affolkede by, radikal teknologi og latterlige spil.
Er det rumvæsener? Folk fra fremtiden? Selvom de stod bag,
hvorfor i alverden skulle de så holde gang i disse spil?
Tik og gemmeleg er begge barnlige idéer.
Her kan ikke ske noget, der er overgår jeres egen fantasi.
Det er naturligt, at en som dig har overlevet indtil nu.
Det er fordi,
disse ting sker i en mikroskopisk verden,
der findes i de 1.500 gram, der udgør din egen hjerne.
Arisu, hør ikke på hende.
Hvis det var en illusion,
betyder det så, at jeg er et produkt af din fantasi?
Jeg er lige her, i live!
Korrekt.
Du eksisterer.
Men det er ikke den virkelighed, Arisu ser.
Hvad?
Arisu.
Kan du ikke huske,
hvad der skete dengang.
Da du mistede dine elskede venner.
Chokket var så traumatisk, at du mistede dine minder.
Jeg er
din læge, Mira Kano, en psykiater.
Jeg behandler dig i øjeblikket.
Du kan simpelthen ikke huske det.
Du kan ikke huske det.
Nå?
Kan du huske det nu?
Vender dine minder
gradvist tilbage?
Hvad? Arisu.
Vender dine minder gradvist tilbage?
Chota.
Karube.
I to er godt nok tætte.
Hun er konstant
bekymret for dig.
Hun har også mistet en, hun holdt af,
og er blevet indlagt her.
Okay. Fortæl mig det.
Fortæl mig, hvad der faktisk skete,
da du så det fyrværkeri.
Kom så, prøv at huske.
På det tidspunkt…
-Hov! -Pis!
Pas på! Pis!
Skynd jer!
Hey! Fyrværkeri!
-Glem fyrværkeriet, bare løb! -Pas på!
Det var min skyld,
at de…
Du husker det hele nu.
Det var mig, der dræbte dem.
Det, du ville vide,
var ikke sandheden om verden.
Det, du ville vide, var,
hvad du er.
Du vil have svaret på,
hvorfor du lever.
Du vil vide, hvorfor du eksisterer.
Du voksede op uden kærlighed.
Længe før du kom hertil,
har du søgt det svar.
Derfor dukkede
disse latterlige spil
op i dine fantasier.
Da du blev ved med at overleve,
blev dit ønske om at vide, hvad det her sted er,
og dit ønske om at vide, hvorfor du eksisterer,
til sidst sammenflettet.
Har nogen som helst
i denne verden
brug for dig?
Tror du, jeg kan?
Kom nu, du har vel forberedt dig?
Ja, men…
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal…
Har din eksistens i denne verden
nogen mening?
Hvad er dit formål med livet?
Hvor længe vil du leve på den måde?
Hør her.
Er der en grund til, at du lever?
Men nu
er du den, der overlevede.
Mit liv er…
komplet meningsløst.
Det er dem, der burde have overlevet.
Karube…
Chota…
Men i stedet
overlevede jeg med mit meningsløse liv.
Jeg burde ikke være i live.
Arisu.
Du skal vente udenfor.
Du er ikke din tur.
Arisu!
Stop.
Han prøver at huske det hele nu.
Hør her! Hør på mig! Vågn op!
Stop det!
Arisu prøver at huske sin fortid og komme sig,
men det forhindrer du.
-Du tager fejl! -Tilbage.
Så, Arisu.
Lad os få en ende på det her.
Hvis jeg kan bekræfte dit ønske om at give op,
slutter spillet.
Vil spillet slutte?
Jeg vidste det.
Det var ikke en illusion.
Jeg deltog også i det spil.
Så, Arisu.
Lad os bekræfte det en sidste gang.
Du vil gerne…
stopper med spillet, ikke?
Du får det bedre, hvis du tager medicinen her.
Tag dem.
Og svar mig så.
Arisu, lad være.
Arisu, lad være!
Stop det.
Arisu…
Husker du dine ord?
Du ville risikere dit liv for mig.
Uanset hvad Mira siger,
så er jeg uden tvivl her!
Jeg er i live!
Hvis du stadig tror på, hvad Mira siger,
så vil vores tid sammen være
intet andet end en illusion, du skabte.
Hvis det hele var en illusion,
vil du være upåvirket af at se mig dø for øjnene af dig, ikke?
Arisu…
Vågn op.
Arisu…
Arisu.
Vågn op.
Kom nu.
Sikke et smukt syn.
Men
et menneskes kærlighed er i sidste ende magtesløs.
Arisu…
Kom nu…
Jeg
burde ikke være i live.
Jeg har ingen grund til at leve.
Kom tilbage…
Arisu!
Svaret…
Grunden til at leve…
Glem alt det, Arisu.
Svaret
er forskelligt for alle.
En grund til at leve…
Det er lige meget, om man har en eller ej.
Al den tid har vi søgt,
vi har søgt sammen.
Det i sig selv var nok.
Det i sig selv…
Den, der fik mig til at indse det,
var dig.
Det var dig, Arisu.
Din stakkel.
Jeg vinder.
Du trækker dig fra spillet,
ikke sandt, Arisu?
I så fald,
er spillet slut.
Usagi…
Jeg vil
holde din hånd igen.
En sidste gang.
Jeg vil
gå med dig igen.
Jeg vil spise sammen igen.
Også mig.
Jeg vil
sige "godmorgen" til dig igen i morgen, Arisu.
Jeg vil grine med dig hver dag.
Bare én gang, vil jeg
bestige et bjerg med dig.
At være sammen med dig
er nok, Usagi.
Og jeg ville endda
ikke have noget imod at skændes ind imellem.
Jeg vil bare have,
at du lever, Usagi.
Jeg vil beskytte dig, Usagi.
Lad os
spillet videre.
Arisu…
Det er okay nu.
Brug den her.
Hvor storslået.
Du rørte mig.
Lad os afslutte spillet,
ikke mindst for hendes skyld.
Okay.
Ja!
Jeg vinder!
I spillede tre sæt
uden at give op.
Tillykke, Arisu.
Spillet er slut.
Endelig.
Er det slut?
Ja.
Vi vandt.
Hvad er
det her for et sted?
Arisu.
Det finder du snart ud af.
Du får to valg,
og uanset hvad du vælger,
vil du kende svaret.
Du vil vide, hvilken slags person du er.
Det finder du ud af.
Livet
er som et spil.
Nyd det mere.
Tillykke.
Alle spillene er nu gennemført.
Nu vil alle de overlevende spillere få to valgmuligheder.
Vælg, om du vil tage imod eller afvise statsborgerskab
og permanent bopæl i dette land.
Jeg gentager.
Vælg, om du vil tage imod eller afvise statsborgerskab
og permanent bopæl i dette land.
Jeg afviser.
Jeg…
…afviser!
Jeg afviser.
Lad os vende tilbage sammen.
PERMANENT BOPÆL ACCEPTER/AFVIS
Naturligvis accepterer jeg.
Jeg vil også gerne takke ja.
Tja…
Jeg tror, jeg afviser.
Hvad med dig?
Jeg afviser.
Jeg…
…afviser permanent bopæl.
Også mig.
Jeg afviser.
Det sædvanlige?
Ja.
Her.
Hvad?
Dit næsehår stikker ud.
Hvad? Seriøst?
-Det er bare for sjov. -Dit røvhul!
Du så så deprimeret ud.
Har du hørt om at vokse sine næsehår? Det ser så smertefuldt ud.
-Kommer de aldrig igen? -Jo, sgu da!
En næsetrimmer ville være bedre.
Men hvis du fik noget i hovedet imens, ville det gøre nas!
Nej. En eksplosion gør mere ondt.
-Uden tvivl. -Ja.
Undskyld.
Det er min skyld.
Undskyld.
"Hans skyld," siger han.
Du er som altid selvsikker.
Du tror sikkert, du er i live, fordi du er særligt udvalgt.
Nej! Det er takket være jer.
Det lyder, som om vi alle har ofret os selv for at holde dig i live.
For fanden, Chota. Det var ret ledt sagt.
Fordi Arisu forstår det slet ikke.
Hvad er der med jer?
Hvad prøver I at sige?
Sig det bare.
En ting, jeg kan sige, er,
at du ikke gennemførte et eneste spil uden hjælp.
Det er slet ikke nok at takke os resten af dit liv.
Skal jeg så undskylde resten af mit liv i stedet?
Er du dum?
Lev dit liv fuldt ud indtil det slutter.
Ja.
Det skal jeg nok.
SHIBUYA
Tænk, hvis der var zombier i Shibuya.
Hvis alle her blev bidt, ville de blive til zombier!
-Stop zombiesnakken. Tænk på et sted. -Ok.
Hvis der kom zombier, ville kun Karube overleve.
Du ville tæve de zombier.
Nej, ikke mig. Du ville overleve, Arisu.
Mig? Hvorfor det?
Jeg er sikker på det.
Okay.
-Så sker det. -Wow.
Hvad laver du?
Det er din uafhængighedsdag!
Undskyld mig!
Hej. Slip mig! Slip mig!
-Se, fyrværkeri! -Løb!
Politiet! Det er skidt!
Løb!
Derovre!
Kan du høre mig?
-Tjek ham her! -Modtaget!
Der er en puls!
Han er ved bevidsthed! Båre!
-Genoptag hjertemassage! -Okay!
En båre herover! Fart på!
En meteorit er eksploderet over Tokyo
og har skabt store ødelæggelser i og omkring Shibuya.
Brandbekæmpelsen er gået langsomt.
De identificerede ofre er: Kodai Tatta, Saori Shibuki,
Takeru Danma, Sho Okada,
Daikichi Karube, Urumi Akamaki,
Momoka Inoue, Asahi Kujyo,
Chota Segawa…
Både Karube og Chota døde.
Hvorfor overlevede kun jeg?
Tænk ikke på det.
Du plager bare dig selv.
Den slags kaldes "overlevelsesskyld".
"Hvorfor overlevede kun jeg?"
"Hvorfor kunne de ikke reddes?"
Folk, der overlever katastrofer og ulykker, bebrejder sig selv på en måde.
Men da redderne fandt dig,
var dit hjerte åbenbart gået i stå.
Og i et helt minut.
Du svævede på grænsen mellem liv og død i et minut.
Et minut?
Ja.
Et minut.
Det virkede mere, som om
jeg befandt mig
et sted langt væk i meget lang tid.
Far…
Han græd.
Jeg har ikke set ham græde, siden mor døde.
Hvad?
Dit hjerte stoppede åbenbart også.
Du er godt nok velinformeret.
Det skete for mig.
Sikke et tilfælde.
Har du forandret dig,
siden du næsten døde?
Det ved jeg ikke.
Jeg ser mere forvredet ud.
Hvad med dig?
Eftersom jeg har spildt mit liv indtil nu,
tror jeg, at jeg vil kunne leve et mere nyttigt liv fra nu af.
Det er vist alt.
Så du var også en skid?
Ja.
Doktor, tjek diagrammerne her.
Okay.
Imponerende heling, og så efter et hjertestop.
-Kom med noget gaze. -Javel.
Er det en, du kender?
Nej.
Han kæmper også videre, ikke?
Jo, han gør.
Påbegynder hjertemassage.
-Forbered hjertestarter! -Okay!
Ann! Rizuna Ann, kan du høre mig?
Træd væk!
-Stadig ingen puls! -En gang til! Stød!
Javel! Opladning fuldført!
Træd væk!
Vi har en puls.
Blodtrykket er stabilt mellem 80 og 90.
Hun er tilbage! Genoptag operation. Tang!
Er du okay?
Ja.
Det haster ikke.
Okay.
Velkommen tilbage.
Hikari.
…og har godkendt udbetaling af to billioner yen fra statskassen.
Det er en uge siden, en meteorit eksploderede over Tokyo,
og mange dele af togdriften er stadig indstillet,
og store motorveje er stadig lukkede.
Undskyld mig…
Må jeg bruge den nu?
Undskyld. Værsågod.
Vent.
Byttepenge.
Åh. Mange tak.
Undskyld. Har vi set hinanden før?
Det tror jeg ikke.
Vent.
Har vi aldrig mødtes før?
Hvad?
Lægger du an på mig?
Nej. Det var ikke sådan ment.
Altså. Så…
Ville det være okay, hvis jeg lagde an på dig?
Undskyld, det var underligt sagt.
Måske har vi mødtes før.
Sidste år?
For to år siden?
Hvornår var det nu?
Det har jeg glemt.
Men jeg tror det.
Vejret er godt.
Hvad med en gåtur i gården?
Gerne.
Vent!
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil