‫הרשו לי להסביר את החוקים.‬
‫המשחק שאנחנו עומדים לשחק‬ ‫הוא ברמת קושי מלכת הלבבות, ושמו:‬
‫"קרוקט".‬
‫קרוקט?‬
‫המשחק, שלעתים נקרא "ביליארד דשא",‬
‫הוא משחק כדור‬ ‫שהיה פופולרי באנגליה של המאה ה-19.‬
‫אבל לצערי הוא לא מוכר במיוחד ביפן.‬
‫אני לא מכיר את החוקים.‬
‫זה בסדר גמור אם אתם‬ ‫לא יודעים לשחק קרוקט כמו שצריך.‬
‫אתם מבינים,‬
‫זה לא משנה אם תנצחו או תפסידו.‬
‫מה?‬
‫כדי לזכות במשחק הזה,‬
‫אתם רק צריכים לשחק‬ ‫שלושה סיבובים של קרוקט מבלי לפרוש.‬
‫אם תפרשו לפני שנסיים, זה סוף המשחק.‬
‫מותר לכם אפילו להשתמש בנשק.‬
‫הכלל היחיד הוא‬ ‫שיש להשלים שלושה סיבובי קרוקט.‬
‫אם נשחק עד הסוף, נזכה במשחק גם אם לא ננצח?‬
‫נכון מאוד. קל, מה?‬
‫ועכשיו, בואו נכייף!‬
‫- בורדרלנד -‬
‫משחקים את המשחק עם פטיש עץ ושני כדורים.‬
‫יש להכות את שני הכדורים‬ ‫דרך שישה חישוקים בסדר שנקבע מראש,‬
‫ואז לפגוע ביתד הסיום‬ ‫לפני השחקן השני כדי לנצח.‬
‫כן!‬
‫ניצחתי בסיבוב הראשון.‬
‫אם נשחק שלושה סיבובים מלאים‬ ‫בלי לפרוש, נזכה במשחק‬
‫וננצח.‬
‫רק עוד שני סיבובים.‬
‫מה היא זוממת?‬
‫טוב, זה הזמן לסיבוב השני.‬
‫היא פשוט מורחת את המשחק.‬
‫היא רק משעשעת את עצמה.‬
‫צריך לסיים את המשחק מהר.‬
‫בחיי, זה ממש כיף!‬
‫יופי!‬
‫זה בחיים לא ייגמר.‬
‫כן!‬
‫ניצחתי.‬
‫נראה שהפסדתי בסיבוב השני.‬
‫יש לך כישרון!‬
‫טוב, זה הזמן לסיבוב השלישי.‬
‫זה היה די מתיש.‬
‫אולי תרצו קצת תה?‬
‫תה?‬
‫אנחנו לא רוצים תה, בואי נמשיך במשחק.‬
‫ליהנות מתה במהלך משחק‬ ‫הוא התנהגות ראויה לגברות ולאדונים.‬
‫בבקשה, תיהנו מהתה שלכם.‬
‫כשהמשחק הזה ייגמר,‬ ‫נוכל לחזור לעולם האמיתי?‬
‫אתם תדעו כשהוא ייגמר.‬
‫אל תשאל אותה שאלות נוספות.‬
‫אל תקשיב למילים שלה.‬
‫אנחנו רק צריכים לסיים.‬
‫אתה כל כך רוצה לדעת את התשובה?‬
‫החברים שלי מתו מבלי לדעת את התשובה.‬
‫אני רוצה לדעת את התשובה גם למענם.‬
‫לכן הגעתי עד לכאן.‬
‫ואתה רוצה לחזור לעולם האמיתי.‬
‫אפשר לחזור לשם?‬
‫מי יודע? אני לא יכולה לומר לך זאת.‬
‫ככל הידוע לך, ייתכן שאלה‬ ‫חורבות העולם המקורי שלכם.‬
‫את אומרת זאת,‬ ‫אבל אני מתערב שגם את לא יודעת כלום.‬
‫אני כן יודעת.‬
‫אני מניחה שאין לי ברירה.‬
‫אם אתה כל כך רוצה לדעת,‬
‫אני פשוט אצטרך לספר לך‬
‫את האמת על הארץ הזאת.‬
‫עם זאת, עליך להסכים שלא משנה מה אספר לך,‬
‫אתה זה שרצית לשמוע זאת.‬
‫אל תשכח את זה.‬
‫דמיינת פעם‬
‫איך העולם יהיה בעתיד?‬
‫בעתיד?‬
‫כן.‬
‫ננו-טכנולוגיה, אנרגיה מתחדשת,‬
‫תאי גזע, מציאות וירטואלית,‬ ‫קריוניקה, הארצה…‬
‫הטכנולוגיה של העידן שלכם‬ ‫עדיין מלאה בתקוות ובפנטזיות.‬
‫אתם בוודאי אנשים מאושרים.‬
‫כל הדברים האלה הפכו למציאות.‬
‫למעשה, הטכנולוגיה השיגה‬ ‫התפתחויות והתקדמויות מרחיקות לכת.‬
‫בתוך 30 שנה,‬ ‫הכלכלות של המדינות המתפתחות צמחו‬
‫והמחסומים לשיפור רמת החיים התמוטטו.‬
‫לאחר 50 שנה, המניפולציה הגנטית‬ ‫אפשרה את הארכת תוחלת החיים של בני האדם.‬
‫חכי רגע.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫על מה אני מדברת?‬
‫אני פשוט מספרת לך‬
‫איך נראה העתיד בעוד אלף שנה מעכשיו.‬
‫אלף שנה?‬
‫העתיד?‬
‫מאחר שהמין האנושי‬ ‫השיג יכולת נפשית גדולה אפילו יותר,‬
‫יהיו תגליות תמידיות בכל תחומי הידע.‬
‫עשר שנים לאחר ההווה,‬ ‫כלומר, הזמן שאתם מאמינים שאתם חיים בו,‬
‫אווטארים ומציאות וירטואלית‬
‫יהפכו לדרך חיים.‬ ‫האופן שבו אנחנו עובדים ומבלים.‬
‫לאחר 50 שנה, כל המחלות, כמו סרטן ושיטיון,‬
‫יהיו בנות ריפוי באמצעות הנדסה גנטית.‬
‫לאחר מאה שנה,‬
‫בזכות ההתפתחות בבקרת מזג האוויר‬ ‫ובטכנולוגיית ויסות הסביבה,‬
‫אסונות הטבע נעלמו.‬
‫לאחר 200 שנה,‬
‫הודות להבנה מושלמת של מנגנוני המוח,‬
‫התאפשר לבצע העברה של זיכרונות ותודעה.‬
‫לאחר 300 שנה,‬
‫בני אדם כבר לא מתו בנסיבות טבעיות‬
‫וחיו בממוצע 300 שנה.‬
‫לאחר 400 שנה,‬
‫הבנו באופן מושלם את הפיזיקה‬ ‫ולפיכך את כל חוקי הסיבתיות,‬
‫מה שאפשר לנו להסביר מדעית‬ ‫אפילו דברים כמו צירוף מקרים וגורל.‬
‫לאחר 500 שנה, שום דבר לא צפוי כבר לא קורה.‬
‫באמצעות השגת שליטה מושלמת על כל דבר,‬ ‫האנושות הפכה בעיקרון להיות בת אלמוות.‬
‫במשך 500 השנים שחלפו מאז,‬
‫הצלחנו לשרוד כל עוד אנחנו צורכים דופמין.‬
‫ככה נראה העולם בעוד 1,000 שנה.‬
‫למעשה, כרגע, אתם משחקים‬ ‫את המשחק הזה במציאות מדומה.‬
‫אתם במצב של שינה עמוקה, ולכן שכחתם זאת.‬
‫המסע הזה בעולם שלפני 1,000 שנה‬
‫הוא המשחק הכי פופולרי שלנו כרגע.‬
‫מאחר שהפכנו כמעט לבני אלמוות,‬ ‫אין לנו הרבה סיבות לחיות.‬
‫העידן של לפני 1,000 שנה,‬
‫שבו תרחישי מוות וסוף העולם היו מציאותיים,‬
‫כבש את דמיוננו.‬
‫אגב, אני האדמיניסטרטורית של המערכת הזאת.‬
‫אני סתם צוחקת! כל זה היה שקר מוחלט.‬
‫מה?‬
‫תפסיקי עם השטויות.‬
‫האמת היא…‬
‫שעקב מניפולציה גנטית,‬
‫הופיעה כמות אדירה של צמחייה מוטנטית.‬
‫גם אתם ראיתם אותה, נכון?‬
‫העיר התכסתה בצמחייה.‬
‫העיר נעשתה מוקפת בהרים.‬
‫זה נגרם על ידי חייזרים.‬
‫חייזרים?‬
‫הם חטפו אותנו, בני האדם,‬ ‫מחקו את הזיכרונות שלנו,‬
‫ואילצו אותנו לשחק בכל המשחקים האלה‬ ‫כדי לערוך עלינו ניסויים התנהגותיים.‬
‫זאת האמת?‬
‫זאת האמת.‬
‫אבל…‬
‫יש שמועה שנפוצה בקרב בני האדם‬ ‫שנאלצים לשחק במשחקים האלה.‬
‫האמת היא שבגלל מלחמה גרעינית,‬
‫בני אדם כבר לא יכולים לחיות על פני האדמה.‬
‫אליטות עשירות שחיות מתחת לאדמה‬ ‫השתילו אנדרואידים עם זיכרונות מלאכותיים‬
‫והן מאלצות אותם לשחק‬ ‫את המשחקים האלה על פני האדמה‬
‫כדי שיוכלו להמר מי מהם ישרוד.‬
‫אתם מאמינים שאתם בני אנוש נדכאים‬
‫שחייזרים מאלצים אותם לשחק משחקים.‬
‫אבל האמת היא…‬
‫שאתם לא יותר מאנדרואידים שהושתלו בהם‬
‫זיכרונות מלאכותיים.‬
‫זה באמת נכון?‬
‫סתם צחקתי.‬
‫עלינו לשחק רק עוד סיבוב אחד.‬
‫אל תקשיב יותר למירה.‬
‫אני בטוח שאפילו את לא יודעת את האמת.‬
‫אולי זה נכון.‬
‫אבל האמת עד כדי כך חשובה?‬
‫אתה רוצה לדעת למען החברים שלך שמתו?‬
‫מסכן שלי.‬
‫אני רואה שהחברים המתים שלך‬
‫היו יקרים לך מאוד, נכון?‬
‫אגב, אני יצרתי את משחק שבע הלבבות.‬
‫כלומר, היית כל כך גלוי,‬ ‫עד שפשוט הייתי חייבת לספר לך.‬
‫אריסו!‬
‫זה בסדר. אל תעצרי אותו.‬
‫שנאה היא בין המניעים החזקים ביותר בחיים.‬
‫זה חלק מהתוכנית שלך, נכון?‬
‫לגרום לכך שאהרוג אותך‬
‫בזמן שהמשחק עדיין נמשך.‬
‫אם אהרוג אותך במשחק הזה,‬
‫לא אוכל לזכות במשחק,‬ ‫ובשבילי, המשחק הזה לא יסתיים.‬
‫במילים אחרות, המשחק הזה לא ייגמר לעולם.‬
‫אם זה יקרה,‬
‫כל השחקנים בארץ הזאת פשוט יצטרכו‬ ‫לחכות עד שתוקף הוויזה שלהם יפוג.‬
‫זה בדיוק‬
‫סוג הייאוש הקיצוני שרצית לדחוף אותנו אליו.‬
‫בזמן ששיחקת במשחקים,‬
‫לא איבדת כל עניין במה שקורה בעולם?‬
‫היה לך אכפת איך העולם עובד,‬ ‫או מה מטרת העל שלו?‬
‫היה לך אכפת מכל זה?‬
‫הדברים האלה כבר לא היו חשובים, נכון?‬
‫אז למה זה בכלל חשוב מהי האמת האמיתית?‬
‫אריסו. אל תקשיב לה.‬
‫אני רוצה לדעת את האמת.‬ ‫-אריסו!‬
‫אתה כל כך רוצה לדעת זאת?‬
‫כן.‬
‫אז אני מניחה‬ ‫שאתה מוכן לקבל את המציאות, נכון?‬
‫בסדר גמור.‬
‫אני אפסיק להתחמק מהשאלה שלך.‬
‫אתחיל בגילוי הגדול.‬
‫העולם שאתה רואה עכשיו אינו אמיתי.‬
‫הוא אשליה.‬
‫את אומרת שכל זה הוא אשליה?‬
‫אף פעם לא חשדת בכך מאז שהגעת לכאן?‬
‫העיר השוממה,‬ ‫הטכנולוגיה המוגזמת והמשחקים המגוחכים.‬
‫זה חייזרים? אנשים מהעתיד?‬ ‫גם אם הם אלה שאחראיים לכל זה,‬
‫אתה יכול לחשוב על סיבה רצינית‬ ‫למה הם מקיימים את המשחקים האלה?‬
‫תופסת ומחבואים הם רעיונות של ילדים.‬
‫לא יכול לקרות כאן‬ ‫שום דבר מעבר למה שאתה יכול לדמיין.‬
‫זה רק טבעי שאדם כמוך ישרוד עד עכשיו.‬
‫אתה מבין, זה מפני…‬
‫שהדברים האלה קורים בעולם הזעיר‬
‫שקיים בתוך 1,500 הגרם של המוח שלך בלבד.‬
‫אריסו, אל תקשיב לה.‬
‫אם זאת אשליה,‬
‫האם זה אומר שהחיים שלי‬ ‫הם תוצר של הדמיון שלך?‬
‫אני ממש כאן, ואני חיה!‬
‫נכון.‬
‫את קיימת.‬
‫אבל זאת לא המציאות שאריסו רואה.‬
‫מה?‬
‫אריסו.‬
‫אתה לא זוכר‬
‫מה קרה אז?‬
‫כשאיבדת את החברים היקרים שלך.‬
‫ההלם היה כל כך טראומטי‬ ‫עד שאיבדת את הזיכרונות שלך.‬
‫אני…‬
‫הרופאה שלך, מירה קאנו, פסיכיאטרית.‬
‫אתה מקבל את הטיפול שלי כרגע.‬
‫אתה פשוט לא זוכר את זה.‬
‫אתה פשוט לא זוכר.‬
‫אז?‬
‫אתה זוכר עכשיו?‬
‫האם הזיכרונות שלך…‬
‫חוזרים בהדרגה?‬
‫ובכן? אריסו.‬
‫האם הזיכרונות שלך חוזרים בהדרגה?‬
‫צ'וטה.‬
‫קרובה.‬
‫אתם שניכם באמת קרובים.‬
‫היא תמיד‬
‫מודאגת ביחס אליך.‬
‫גם היא איבדה מישהו שהיה יקר לה‬
‫ומאז היא מאושפזת כאן.‬
‫ועכשיו. תספר לי.‬
‫תספר לי מה באמת קרה‬
‫כשראית את הזיקוקים האלה.‬
‫קדימה, תנסה להיזכר.‬
‫באותו זמן…‬
‫היי!‬ ‫-חרא!‬
‫תיזהר! לעזאזל!‬
‫מהר!‬
‫היי! זיקוקים!‬
‫תשכח מהזיקוקים, רוץ!‬ ‫-תיזהר!‬
‫זאת הייתה אשמתי…‬
‫שהם…‬
‫נראה שעכשיו אתה זוכר הכול.‬
‫אני זה שהרג אותם.‬
‫מה שרצית לדעת‬
‫לא היה האמת על העולם.‬
‫מה שרצית לדעת היה‬
‫מה שאתה.‬
‫אתה רוצה את התשובה‬
‫לשאלה למה אתה חי.‬
‫אתה רוצה לדעת למה אתה קיים.‬
‫אתה גדלת תוך שאתה רעב לאהבה.‬
‫הרבה לפני שבאת לכאן,‬
‫חיפשת את התשובה לכך.‬
‫זאת הסיבה…‬
‫שבפנטזיות שלך,‬
‫הופיעו המשחקים המגוחכים האלה.‬
‫ככל שהמשכת לשרוד במשחקים האלה,‬
‫הרצון שלך לדעת מה המקום הזה‬
‫והרצון שלך לדעת למה אתה קיים‬
‫נעשו בסופו של דבר כרוכים זה בזה.‬
‫האם מישהו‬
‫בעולם הזה‬
‫זקוק לך?‬
‫אתה חושב שאוכל?‬
‫בחייך, התכוננת, נכון?‬
‫כן, אבל…‬
‫אני לא יודע כמה אני צריך לעשות…‬
‫האם לקיום שלך בעולם הזה‬
‫יש משמעות כלשהי?‬
‫מה המטרה שלך בחיים?‬
‫כמה זמן תמשיך לחיות ככה?‬
‫תקשיב.‬
‫יש בכלל טעם לעובדה שאתה חי?‬
‫אבל עכשיו,‬
‫אתה זה ששרד.‬
‫החיים שלי…‬
‫לגמרי חסרי טעם.‬
‫הם אלה שהיו צריכים לשרוד.‬
‫קרובה…‬
‫צ'וטה…‬
‫אבל במקום זאת,‬
‫אני זה ששרדתי עם החיים חסרי הטעם שלי.‬
‫אני לא אמור להיות בחיים.‬
‫אריסו.‬
‫את צריכה לחכות בחוץ.‬
‫עדיין לא קראתי לך.‬
‫אריסו!‬
‫תפסיקי עם זה.‬
‫הוא מנסה לזכור הכול עכשיו.‬
‫תקשיב! תקשיב לי! תתעורר!‬
‫תפסיקי עם זה!‬
‫אריסו מנסה לזכור את עברו ולהחלים,‬
‫אבל את עוצרת בעדו.‬
‫את טועה!‬ ‫-תתרחקי.‬
‫עכשיו, אריסו.‬
‫בוא נשים לזה קץ.‬
‫אם אוכל להיענות לרצונך לפרוש,‬
‫המשחק יסתיים.‬
‫המשחק יסתיים?‬
‫ידעתי.‬
‫זאת לא הייתה אשליה.‬
‫גם אני השתתפתי במשחק הזה.‬
‫ועכשיו, אריסו.‬
‫בוא נאשר פעם אחת אחרונה.‬
‫אתה…‬
‫תפרוש מהמשחק, נכון?‬
‫אתה תרגיש רגוע יותר‬ ‫אם תיקח את התרופה הזאת.‬
‫קח את הכדורים.‬
‫ואז תענה לי.‬
‫אריסו, לא.‬
‫אריסו, לא!‬
‫תפסיקי עם זה.‬
‫אריסו…‬
‫זוכר מה אמרת?‬
‫אמרת שתסכן את חייך כדי להציל אותי.‬
‫ולא חשוב מה מירה תגיד,‬
‫אני בהחלט כאן!‬
‫אני חיה!‬
‫אם אתה עדיין מאמין למה שמירה אומרת,‬
‫אז הזמן שלנו ביחד יהיה…‬
‫לא יותר מאשליה שיצרת.‬
‫אם כל זה היה רק אשליה,‬
‫אז לא תהיה לך בעיה‬ ‫לראות אותי מתה לנגד עיניך, נכון?‬
‫אריסו…‬
‫תתעורר.‬
‫אריסו…‬
‫אריסו.‬
‫תתעורר.‬
‫בבקשה.‬
‫איזה חיזיון יפהפה.‬
‫אבל…‬
‫אהבתו של אדם היא בסופו של דבר חסרת אונים.‬
‫אריסו…‬
‫בבקשה…‬
‫אני…‬
‫לא אמור להיות בחיים.‬
‫אין לי סיבה לחיות.‬
‫תחזור…‬
‫אריסו!‬
‫התשובה…‬
‫הסיבה לחיים…‬
‫תשכח מהדברים האלה, אריסו.‬
‫התשובה…‬
‫היא אחרת בשביל כל אחד.‬
‫הסיבה לחיות…‬
‫זה לא חשוב אם יש לך סיבה או לא.‬
‫כל הזמן הזה חיפשנו…‬
‫חיפשנו ביחד.‬
‫זה כשלעצמו היה מספיק.‬
‫זה בלבד…‬
‫מי שבזכותו הבנתי זאת…‬
‫היית אתה.‬
‫זה היית אתה, אריסו.‬
‫מסכנה שכמותך.‬
‫אני מנצחת.‬
‫אתה תפרוש מהמשחק,‬
‫נכון, אריסו?‬
‫ואז…‬
‫המשחק ייגמר.‬
‫אוסאגי…‬
‫אני רוצה‬
‫להחזיק שוב את ידך.‬
‫עוד פעם אחת.‬
‫אני רוצה‬
‫ללכת איתך שוב.‬
‫אני רוצה שנאכל שוב ביחד.‬
‫גם אני.‬
‫אני רוצה…‬
‫להגיד לך "בוקר טוב" שוב מחר, אריסו.‬
‫אני רוצה לצחוק איתך בכל יום.‬
‫רק פעם אחת,‬
‫אני רוצה שנטפס ביחד על הר.‬
‫רק להיות איתך‬
‫זה מספיק, אוסאגי.‬
‫ואפילו…‬
‫לא יהיה לי אכפת להתווכח לפעמים.‬
‫אני רק רוצה שאת…‬
‫תחיי, אוסאגי.‬
‫אני רוצה להגן עלייך, אוסאגי.‬
‫בואי נמשיך‬
‫במשחק.‬
‫אריסו…‬
‫הכול בסדר עכשיו.‬
‫תשתמש בזה.‬
‫כמה נפלא.‬
‫ריגשתם אותי.‬
‫גם למענה,‬
‫בוא נסיים את המשחק הזה.‬
‫בסדר.‬
‫טוב.‬
‫כן!‬
‫אני מנצחת!‬
‫שיחקת שלושה סיבובים‬
‫מבלי לפרוש מהמשחק.‬
‫ברכותיי, אריסו.‬
‫המשחק נגמר.‬
‫סוף כל סוף…‬
‫זה נגמר?‬
‫כן.‬
‫ניצחנו.‬
‫אז…‬
‫מה המקום הזה בכלל?‬
‫אריסו.‬
‫אתה תגלה בקרוב מאוד.‬
‫מבין שתי הבחירות שלך,‬
‫לא משנה באיזו תבחר,‬
‫אתה תדע את התשובה.‬
‫אתה תדע איזה מין אדם אתה.‬
‫אתה תגלה.‬
‫החיים…‬
‫הם כמו משחק.‬
‫תיהנה מהם יותר.‬
‫מזל טוב.‬
‫בשלב זה צלחתם את כל המשחקים.‬
‫עכשיו, כל השחקנים ששרדו‬ ‫יקבלו בחירה בין שתי אפשרויות.‬
‫אנא בחרו האם ברצונכם‬ ‫לקבל אזרחות או לסרב לה‬
‫ולתושבות קבע בארץ הזאת.‬
‫אני חוזרת.‬
‫אנא בחרו האם ברצונכם‬ ‫לקבל אזרחות או לסרב לה‬
‫ולתושבות קבע בארץ הזאת.‬
‫אני מסרב.‬
‫אני…‬
‫מסרבת!‬
‫אני מסרבת.‬
‫בואי נחזור ביחד.‬
‫- תושבות קבע‬ ‫קבלה / סירוב -‬
‫באופן טבעי, אני מקבל.‬
‫גם אני מקבל בשמחה.‬
‫טוב…‬
‫אני מסרב, נראה לי.‬
‫מה איתך?‬
‫אני מסרב.‬
‫אני…‬
‫מסרבת להיות תושבת קבע כאן.‬
‫גם אני.‬
‫אני מסרב.‬
‫המשקה הרגיל?‬
‫כן.‬
‫הנה.‬
‫מה?‬
‫שיערות האף שלך מזדקרות החוצה.‬ ‫-מה? רציני?‬
‫אני צוחק איתך.‬
‫מה? בן זונה!‬
‫כאילו, נראית כל כך מדוכא.‬
‫היי, שמעתם על תלישת שיער מהאף עם שעווה?‬ ‫זה נראה ממש כואב.‬
‫והשערות לא צומחות יותר?‬ ‫-ברור שכן!‬
‫עדיף להשתמש בקוצץ שיער לאף.‬
‫אבל אם משהו ייפול לך על הראש‬ ‫בזמן שאתה עושה את זה, זה ממש יכאב!‬
‫לא. פיצוץ כואב יותר.‬
‫בטוח.‬ ‫-נכון?‬
‫אני מצטער.‬
‫זאת אשמתי.‬
‫אני מצטער.‬
‫"אשמתו", הוא אומר.‬
‫יש לך ביטחון עצמי מופרז כמו תמיד.‬
‫אני בטוח שאתה חושב שאתה חי‬ ‫כי נבחרת במיוחד או משהו.‬
‫לא! הכול בזכותכם.‬
‫זה נשמע כאילו כולנו הקרבנו‬ ‫את עצמנו כדי שאתה תישאר בחיים.‬
‫לעזאזל, צ'וטה. זה ממש אכזרי להגיד את זה.‬
‫כי אריסו בכלל לא מבין את זה.‬
‫מה קורה לכם?‬
‫מה אתם מנסים להגיד?‬
‫פשוט תגידו את זה.‬
‫אני יכול לומר דבר אחד בוודאות.‬
‫לא היה אף משחק שניצחת בו‬ ‫רק בזכות המאמצים שלך בלבד.‬
‫זה ממש לא יספיק‬ ‫גם אם תודה לנו במשך שארית חייך.‬
‫אז במקום זה‬ ‫אני צריך להתנצל במשך שארית חיי?‬
‫אתה טיפש?‬
‫תחיה את חייך במלואם עד הסוף.‬
‫כן.‬
‫אני אעשה זאת.‬
‫- שיבויה -‬
‫זה יהיה רע אם זומבים יופיעו בשיבויה, מה?‬
‫אם הם ינשכו את כולם כאן,‬ ‫כולם יהפכו לזומבים!‬
‫די כבר לדבר על זומבים. לאן נלך?‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל אם זומבים היו מופיעים,‬ ‫רק קרובה היה שורד.‬
‫היית מכסח את הזומבים האלה.‬
‫לא, זה לא יהיה אני.‬ ‫אתה תהיה זה שישרוד, אריסו.‬
‫אני? למה?‬
‫אני בטוח שאתה זה שתשרוד.‬
‫בסדר.‬
‫בואו נזוז.‬ ‫-וואו!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫זה יום העצמאות שלך!‬
‫פנו דרך!‬
‫היי! רד!‬
‫תראו, זיקוקים!‬ ‫-מהר! ותברחו!‬
‫זאת המשטרה! זה לא טוב.‬
‫רוצו!‬
‫לשם!‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫תבדוק אותו!‬ ‫-קיבלתי!‬
‫יש דופק!‬
‫הוא בהכרה! אלונקה!‬
‫בצע החייאה!‬ ‫-בסדר!‬
‫אלונקה לכאן! מהר!‬
‫מטאוריט התפוצץ מעל טוקיו,‬
‫וזרע הרס עצום בעיר שיבויה ובסביבותיה.‬
‫ההתקדמות של מכבי האש איטית.‬
‫הקורבנות שזוהו הם:‬ ‫קודאי טטה, סאורי שיבוקי,‬
‫ט‬‫א‬‫קרו דנמה, שו אוקאדה,‬
‫דאיקיצ'י קרובה, אורומי אקאמאקי,‬
‫מומוקה אינואואה, אסאהי קוג'יו,‬
‫צ'וטה סגאווה…‬
‫גם קרובה וגם צ'וטה מתו.‬
‫איך זה שרק אני שרדתי?‬
‫אל תחשוב על זה.‬
‫אתה רק מענה את עצמך.‬
‫הדבר הזה נקרא "אשמת הניצולים".‬
‫"איך זה שרק אני שרדתי?"‬
‫"איך זה שהם לא שרדו?"‬
‫אנשים שנשארים בחיים לאחר אסונות ותאונות,‬ ‫מאשימים את עצמם לעתים קרובות.‬
‫אבל כשצוותי החילוץ מצאו אותך,‬
‫נראה שהלב שלך עצר.‬
‫במשך דקה שלמה.‬
‫היית על הגבול בין החיים המוות במשך דקה.‬
‫דקה?‬
‫כן.‬
‫דקה אחת, מה?‬
‫זה נראה יותר כאילו…‬
‫שהייתי…‬
‫במקום רחוק במשך הרבה מאוד זמן.‬
‫אבא…‬
‫הוא בכה.‬
‫לא ראיתי אותו בוכה מאז שאמא מתה.‬
‫מה?‬
‫מסתבר שגם הלב שלך עצר.‬
‫אתה מעודכן בכל הפרטים, מה?‬
‫אותו דבר קרה גם לי.‬
‫איזה צירוף מקרים.‬
‫מאז שכמעט מתת,‬
‫השתנה משהו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫זאת אומרת, אני נראה יותר מחוספס.‬
‫מה איתך?‬
‫בגלל שבזבזתי את חיי עד עכשיו,‬
‫אני חושב שאוכל לחיות‬ ‫חיים מועילים יותר מעכשיו.‬
‫זה בערך הכול.‬
‫אז גם אתה היית חתיכת חרא, מה?‬
‫כן.‬
‫דוקטור, תבדוק בבקשה את הגיליונות האלה.‬
‫בסדר.‬
‫ההתקדמות שלו מרשימה‬ ‫בשביל מישהו ששרד דום לב.‬
‫תני לי תחבושת.‬ ‫-כן, דוקטור.‬
‫זה מישהו שאת מכירה?‬
‫לא.‬
‫גם הוא נאבק לשרוד כמיטב יכולתו, נכון?‬
‫כן, נכון.‬
‫מתחיל עיסוי לב.‬
‫הכינו את הדפיברילטור, מיד!‬ ‫-טוב!‬
‫אן! ריזונה אן, את שומעת אותי?‬
‫להתרחק!‬
‫עדיין אין דופק!‬
‫עוד פעם! הטען!‬
‫כן, דוקטור! טעון!‬
‫להתרחק!‬
‫יש לנו דופק.‬
‫לחץ הדם יציב בין 80 ל-90.‬
‫היא חזרה! המשיכו בניתוח. מלקחיים!‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫אין סיבה להיחפז.‬
‫בסדר.‬
‫ברוך שובך.‬
‫היקארי.‬
‫…ואישר מימון של‬ ‫שני טריליון ין מאוצר המדינה.‬
‫חלף שבוע מאז שמטאוריט‬ ‫התפוצץ בשמי טוקיו, ונכון להיום,‬
‫קווים רבים בשירות הרכבות טרם חזרו לפעילות,‬
‫והכבישים הראשיים עדיין סגורים.‬
‫תסלח לי…‬
‫אפשר להשתמש במכונה עכשיו?‬
‫סליחה. בבקשה.‬
‫רגע.‬
‫העודף שלך.‬
‫אה, תודה רבה.‬
‫מצטער… נפגשנו פעם?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫רגע.‬
‫באמת לא נפגשנו קודם?‬
‫מה?‬
‫אתה מתחיל איתי?‬
‫לא. זה לא זה.‬
‫טוב… אז…‬
‫זה היה בסדר אם הייתי מתחיל איתך?‬
‫אני מצטער, זאת הייתה שאלה מוזרה.‬
‫אולי כן נפגשנו פעם.‬
‫בשנה שעברה?‬
‫לפני שנתיים?‬
‫מתי זה היה?‬
‫שכחתי.‬
‫אבל נראה לי שנפגשנו.‬
‫טוב, מזג האוויר יפה.‬
‫מה דעתך על טיול בחצר?‬
‫בטח.‬
‫חכו לי!‬
‫- ג'וקר -‬
‫- בורדרלנד -‬
‫תרגום: שלמה ליברמן‬