Dopustite da objasnim pravila.
Težina igre koju ćemo igrati jest kraljica srce, a igra je
Kroket.
Kroket?
Poznat i kao biljar na travi,
to je igra s kuglom koja se proslavila u Engleskoj u 19. st.
Ali bojim se da u Japanu baš i nije dobro poznata.
Ne znam pravila.
Sasvim je u redu ako ne znate pravilno igrati kroket.
Jer, znate,
nije važno hoćete li pobijediti.
Što?
Da biste riješili ovu igru,
morate odigrati tri kruga kroketa bez odustajanja.
Ako odustanete prije kraja, igra je gotova.
Možete imati i oružje.
Jedino je pravilo da treba završiti tri kruga kroketa.
Ako odigramo do kraja, riješit ćemo igru čak i ako ne pobijedimo?
Tako je. Nije li to lako?
A sad, idemo se zabaviti!
Igra se drvenim batom i dvjema kuglama.
Morate udariti obje kugle kroz šest vratašaca, po redu,
i zatim pogoditi završni stupić prije drugog igrača.
To!
Osvojila sam prvi set.
Ako odigramo tri seta, riješit ćemo igru
i pobijediti.
Još samo dva seta.
Gdje joj je pamet?
Vrijeme je za drugi set.
Samo oteže igru.
Samo se zabavlja.
Moramo brzo završiti.
Ajme, ovo je tako zabavno!
Dobro!
Ovako nikad nećemo završiti.
To!
Pobijedio sam.
Čini se da sam izgubila drugi set.
Darovit si!
Vrijeme je za treći set.
To me baš izmorilo.
Jeste li za čaj?
Čaj?
Ne želimo čaj, vratimo se igri.
Uživanje u čaju tijekom igre ispravan je bonton za dame i gospodu.
Molim vas, uživajte u čaju.
Kad ova igra završi, možemo li se vratiti u stvarnost?
Znat ćeš kad završi.
Ne zapričavaj je.
Ne slušaj što govori.
Samo moramo završiti igru.
Toliko želiš znati odgovor?
Prijatelji su mi umrli bez odgovora.
Želim znati odgovor i zbog njih.
Zato sam došao dovde.
I ti se želiš vratiti u stvarni svijet.
Možemo se vratiti?
Tko zna? Ne mogu vam reći.
Što se vas tiče, ovo bi mogle biti ruševine vašeg izvornog svijeta.
To kažeš, ali kladim se da ni ti ništa ne znaš.
Znam.
Valjda nemam izbora.
Ako toliko želite znati,
moram vam reći
istinu o ovoj zemlji.
No morate prihvatiti da, što god da vam kažem,
vi ste to htjeli čuti.
Ne zaboravite to.
Jeste li ikad zamišljali
kakav će svijet biti u budućnosti?
Budućnosti?
Da.
Nanotehnologija, obnovljiva energija,
iPS stanice, virtualna stvarnost, krionika, teraformiranje…
Tehnologija vašeg doba još je puna nada i maštarija.
Trebali biste biti sretni.
Sve je to postalo stvarnost.
Štoviše, tehnologija je postigla radikalan razvoj i napredak.
U 30 godina porasla su gospodarstva zemalja u razvoju
i srušene su prepreke za poboljšanje životnog standarda.
Nakon 50 godina genetska manipulacija produžila je ljudski životni vijek.
Čekaj.
O čemu se radi?
Samo vam govorim
kakva će biti budućnost za tisuću godina.
Tisuću godina?
Budućnost?
Budući da je ljudska rasa razvila mentalne sposobnosti,
stalno ćemo nešto otkrivati u svim poljima znanja.
Deset godina nakon sadašnjosti, odnosno vremena u kojem vjerujete da živite,
avatari i virtualna stvarnost
postali su životni stil. Kako radimo i zabavljamo se.
Nakon 50 godina sve bolesti, poput raka i demencije,
mogu se liječiti genetskim inženjeringom.
Nakon 100 godina
zbog upravljanja vremenom i tehnologije za regulaciju okoliša,
nema prirodnih katastrofa.
Nakon 200 g.
zahvaljujući razumijevanju moždanih mehanizama,
moguće je prenijeti sjećanja i svijest.
Nakon 300 godina
ljudi više nisu umirali prirodnom smrću
i živjeli su u prosjeku 300 godina.
Nakon 400 godina
razumjeli smo fiziku, a time i sve zakone uzročnosti,
što nam je omogućilo da znanstveno objasnimo čak i slučajnosti i sudbinu.
Nakon 500 godina ne događa se više ništa neočekivano.
Postizanjem savršene kontrole nad svime
čovječanstvo je postalo besmrtno.
I 500 godina poslije
preživljavamo sve dok unosimo dopamin.
Takav je svijet 1000 godina u budućnosti.
Zapravo, sad igrate ovu igru u virtualnoj stvarnosti.
U duboku ste snu, pa ste to zaboravili.
Ovaj obilazak svijeta prije 1000 godina
naša je najpopularnija igra.
Budući da smo postali gotovo besmrtni, nemamo razloga za život.
Doba od tisuću godina prije,
kad su mogućnost smrti i smak svijeta bili stvarnost,
očaralo nas je.
Usto, ja sam administratorica ovog sustava.
Šalim se! Lagala sam o tome.
Što?
Daj ne seri.
Istina je da se
zbog genetske manipulacije
pojavilo mnogo mutirane vegetacije.
Vidjeli ste je, zar ne?
Grad je sav obrastao.
Planine okružuju grad.
To su izazvali izvanzemaljci.
Izvanzemaljci?
Zarobili su nas ljude i izbrisali nam sjećanja
te nas prisilili da igramo te igre kako bi provodili pokuse.
Je li to istina?
Istina je.
Ali…
postoji glasina koja kruži među ljudima koji su prisiljeni igrati te igre.
Zbog nuklearnog rata
ljudi ne mogu živjeti na Zemljinoj površini.
Bogata elita koja živi pod zemljom androidima je usadila lažna sjećanja
i natjerala ih da igraju te igre na površini
kako bi se kladili na preživjele.
Vjerujete da ste potlačeni ljudi
koje izvanzemaljci tjeraju na igre.
Ali istina je
da ste samo androidi kojima su ugrađena
umjetna sjećanja.
Je li to istina?
Samo se šalim.
Ostao je još jedan set.
Ne slušaj Miru.
Kladim se da ne znaš istinu.
Možda.
Je li istina doista toliko važna?
Želiš znati zbog svojih preminulih prijatelja?
Jadniče.
Vidim da su ti pokojni prijatelji
bili jako dragocjeni, zar ne?
Inače, ja sam osmislila igru sedmice srca.
Bili ste tako bliski da sam morala.
Arisu!
U redu je. Ne sprječavaj ga.
Mržnja je jedna od najboljih motivacija u životu.
Ovo je dio tvog plana, zar ne?
Da te ubijem
dok igra još traje.
Ako te ubijem u igri,
neću moći riješiti igru te je neću moći dovršiti.
Drugim riječima, ova igra nikad neće završiti.
Ako se to dogodi,
svi će igrači u ovoj zemlji čekati da im isteknu vize.
Upravo si nam takav
krajnji očaj htjela nametnuti.
Dok si igrao igre,
nisi li izgubio zanimanje za ono što se događa u svijetu?
Je li ti stalo do toga kako svijet funkcionira ili koja mu je svrha?
Je li ti bilo stalo do ičega od toga?
To uopće nije bilo važno, zar ne?
Zašto je onda uopće važno koja je prava istina?
Arisu. Ne slušaj je.
-Želim znati istinu. -Arisu!
Toliko je želiš znati?
Želim.
Onda si spreman prihvatiti stvarnost, zar ne?
Dobro.
Prestat ću izbjegavati tvoje pitanje.
Počet ću s velikim otkrićem.
Svijet koji sada vidite nije stvaran.
Ovo je iluzija.
Kažeš da je sve ovo iluzija?
Nikad nisi posumnjao od dolaska ovamo?
Zapušten grad, radikalna tehnologija i lude igre.
Izvanzemaljci? Ljudi iz budućnosti? Čak i da su oni iza svega,
pada li ti na pamet ijedan razlog zašto bi vodili ove igre?
Lovica i igra skrivača dječje su igre.
Ovdje se ne može dogoditi ništa izvan vaše mašte.
Prirodno je da bi osoba poput tebe preživjela do sada.
Znaš, to je zato…
što se sve to odvija u malenu svijetu
koji postoji u samo 1500 grama tvog mozga.
Arisu, ne slušaj je.
Ako je ovo iluzija,
znači li to da je moj život samo plod tvoje mašte?
Ovdje sam! Živa!
Tako je.
Postojiš.
Ali to nije stvarnost koju Arisu vidi.
Što?
Arisu.
Sjećaš li se
što se tada dogodilo?
Kad si izgubio dragocjene prijatelje.
Šok je bio toliko traumatičan da si izgubio pamćenje.
Ja sam…
tvoja liječnica, Mira Kano, psihijatrica.
Trenutačno si na mojoj terapiji.
Jednostavno se toga ne sjećaš.
Ne sjećaš se.
Dakle?
Sjećaš li se sad?
Vraćaju li ti se sjećanja
postupno?
Dakle? Arisu.
Vraćaju li ti se sjećanja postupno?
Chota.
Karube.
Vas ste dvoje bliski.
Uvijek je
zabrinuta za tebe.
I ona je izgubila dragu joj osobu
i bila je ovdje u bolnici.
Dobro. Reci mi.
Reci mi što se dogodilo
kad si vidio vatromet.
Hajde, pokušaj se sjetiti.
Tada…
-Hej! -Sranje!
Pazi! Jebote!
Hej! Vatromet!
-Pustite vatromet, trčite! -Pazi!
Ja sam kriv…
što su…
Čini se da se sad svega sjećaš.
Ja sam ih ubio.
Ono što si želio znati
nije istina o svijetu.
Htio si znati
što si ti.
Želiš odgovor na pitanje
zašto živiš.
Želiš znati zašto postojiš.
Odgajan si gladan ljubavi.
Mnogo prije nego što si došao ovamo,
tražio si taj odgovor.
Zato su se
u tvojim maštarijama
pojavile te lude igre.
Kako si preživljavao te igre,
tvoja želja da saznaš što je ovo mjesto
i tvoja želja da spoznaš zašto postojiš
na kraju su se ispreplele.
Treba li te
itko
na ovome svijetu?
Misliš da mogu?
Daj, pripremao si se, zar ne?
Jesam, ali…
Ne znam koliko trebam učiniti…
Ima li tvoje postojanje na ovome svijetu
ikakvo značenje?
Koji je smisao tvog života?
Koliko ćeš živjeti ovako?
Slušaj.
Ima li smisla da živiš?
Ali sad
ti si preživio.
Moj je život…
posve besmislen.
Ti su dečki trebali preživjeti.
Karube…
Chota…
Ali umjesto toga
ja sam preživio sa svojim besmislenim životom.
Ne bih smio živjeti.
Arisu.
Moraš pričekati vani.
Nisam te još pozvala.
Arisu!
Prestani.
Pokušava se prisjetiti svega.
Slušaj! Slušaj me! Probudi se!
Prestani!
Arisu se pokušava sjetiti svoje prošlosti i oporaviti se,
ali ti to sprječavaš.
-Griješiš! -Odstupi.
Sad, Arisu.
Privedimo ovo kraju.
Ako potvrdim da želiš odustati,
igra će završiti.
Igra će završiti?
Znala sam.
To nije bila iluzija.
I ja sam sudjelovala u toj igri.
Sad, Arisu.
Potvrdimo posljednji put.
Želiš
odustati od igre, zar ne?
Bit će ti bolje ako uzmeš ovaj lijek.
Uzmi ih.
A onda mi odgovori.
Arisu, nemoj.
Arisu, nemoj!
Prestani.
Arisu…
Sjećaš se što si rekao?
Rekao si da ćeš dati život za mene.
Što god Mira kaže,
ja sam sigurno ovdje!
Živa sam!
Ako i dalje vjeruješ Mirinim riječima,
naše je zajedničko vrijeme bilo…
samo iluzija koju si stvorio.
Ako je sve samo iluzija,
onda ćeš me moći gledati kako umirem pred tvojim očima, zar ne?
Arisu…
Probudi se.
Arisu…
Arisu.
Probudi se.
Molim te.
Divna li prizora!
Ali,
ljubav je naposljetku nemoćna.
Arisu…
Molim te…
Ja…
ne bih trebao biti živ.
Nemam razloga živjeti.
Vrati se…
Arisu!
Odgovor…
Smisao života…
Zaboravi to, Arisu.
Odgovor
je drukčiji za sve.
Smisao života…
Nije važno imaš li ga ili ne.
Sve ovo vrijeme tražili smo…
tražili smo zajedno.
Samo je to bilo dovoljno.
Samo to…
Osoba koja me navela da to shvatim…
bio si ti.
To si bio ti, Arisu.
Jadnice.
Pobijedila sam.
Predat ćeš igru,
zar ne, Arisu?
Onda…
igra je gotova.
Usagi…
Želim te
opet držati za ruku.
Još jedanput.
Želim
opet šetati s tobom.
Želim da opet jedemo zajedno.
I ja.
Želim ti
sutra ponovno reći „dobro jutro”, Arisu.
Želim se smijati s tobom svaki dan.
Samo jednom
želim da se zajedno popnemo na planinu.
Dovoljno mi je samo
biti s tobom, Usagi.
Katkad mi čak
ne bi smetala ni svađa.
Samo želim
da živiš, Usagi.
Želim te zaštititi, Usagi.
Nastavimo
s igrom.
Arisu…
Sve je u redu.
Uzmi ovo.
Kako veličanstveno.
Ganuo si me.
Za njezino dobro,
dovršimo ovu igru.
Dobro.
To!
Pobijedila sam!
Odigrao si tri seta
bez predaje.
Čestitam, Arisu.
Igra je završila.
Napokon.
Je li gotovo?
Jest.
Pobijedili smo.
Dakle…
kakvo je ovo mjesto?
Arisu.
Ubrzo ćeš saznati.
Imat ćeš dva izbora
i koji god odabrao,
doznat ćeš odgovor.
Znat ćeš kakva si osoba.
Saznat ćeš.
Život je
poput igre.
Više uživaj u njemu.
Čestitam.
Sve su igre riješene.
Svi preživjeli igrači imaju dvije mogućnosti.
Odaberite hoćete li prihvatiti ili odbiti državljanstvo
i trajni boravak u ovoj zemlji.
Ponavljam.
Odaberite hoćete li prihvatiti ili odbiti državljanstvo
i trajni boravak u ovoj zemlji.
Odbijam.
Ja…
odbijam!
Odbijam.
Vratimo se zajedno.
STALNO BORAVIŠTE PRIHVATITE/ODBIJTE
Naravno, prihvaćam.
I ja ću zahvalno prihvatiti.
Pa…
mislim da ću odbiti.
A ti?
Odbijam.
Ja…
obijam trajni boravak.
I ja.
Odbijam.
Uobičajeno?
Da.
Evo.
Ha?
Što?
Strši ti dlaka iz nosa.
Što? Ozbiljno?
Šalim se.
Što? Smrade!
Izgledao si tako potišteno.
Hej, znate li za čupanje dlaka iz nosa voskom? To mi zvuči bolno.
I više ne narastu?
Naravno da narastu.
Bolji je aparat za dlake u nosu.
Ali da ti nešto padne na glavu dok to radiš, zaboljelo bi te.
Ne. Eksplozija više boli.
-Sigurno. -Zar ne?
Žao mi je.
Oprostite.
Ja sam kriv.
Žao mi je.
Kaže da je on kriv.
Previše samopouzdan kao i uvijek.
Kladim se da misliš da si živ jer si izabran kao netko poseban.
Ne! Sve je to zahvaljujući vama.
To zvuči kao da smo se svi mi žrtvovali da te održimo na životu.
Kvragu, Chota. To je prilično okrutno.
Jer Arisu uopće ne shvaća.
Što je vama?
Što želite reći?
Recite.
Jedno znam sigurno,
nijednu igru nisi riješio samo vlastitim trudom.
Zahvaljivanje do kraja života uopće nije dovoljno.
Trebao bih se ispričavati do kraja života?
Jesi li glup?
Živi punim plućima do samoga kraja.
Da.
Hoću.
SHIBUYA
Bilo bi loše da se pojave zombiji.
Da ih ugrizu, svi bi ovdje postali zombiji!
-Dosta o zombijima. Smisli mjesto. -Dobro.
Da se pojave zombiji, preživio bi samo Karube.
Razvalio bi te zombije.
Ne, ne bih ja. Ti bi preživio, Arisu.
Ja? Zašto?
Samo ćeš ti preživjeti.
Dobro.
-Idemo. -Hej!
Što radiš?
Ovo je tvoj Dan neovisnosti!
Prolazimo!
Hej! Siđi!
-Vatromet! -Požurite se i trčite!
To je policija! Ovo je loše!
Bježite!
Ondje!
Čuješ li me?
-Pogledaj ga. -Dobro.
Ima puls!
Pri svijesti je! Nosila!
-Oživljavanje! -Dobro!
Ovamo s nosilima! Brzo!
Meteorit je eksplodirao iznad Tokija,
uzrokujući veliko razaranje u Shibuyi i oko nje.
Gašenje požara sporo napreduje.
Žrtve su Kodai Tatta, Saori Shibuki,
Takeru Danma, Sho Okada,
Daikichi Karube, Urumi Akamaki,
Momoka Inoue, Asahi Kujyo,
Chota Segawa…
I Karube i Chota su umrli.
Zašto sam samo ja preživio?
Ne razmišljaj o tome.
Samo se mučiš.
To obično nazivaju „grizodušjem preživjelih”.
„Zašto sam samo ja preživio?”
„Zašto nisu spasili njih?”
Ljudi koji su preživjeli katastrofe često krive sebe.
Ali kad su te našle hitne službe,
srce ti je bilo stalo.
Cijelu minutu.
Bio si na granici između života i smrti.
Minutu?
Da.
Samo minutu, je li?
Više mi se činilo
da sam bio
jako dugo na jako daleku mjestu.
Tata…
Plakao je.
Nisam vidio da plače
otkad je mama umrla.
Što?
Kažu da je i tebi srce stalo.
Upućen si u sve, zar ne?
Isto se dogodilo i meni.
Kakva slučajnost.
Budući da si skoro umro,
je li se što promijenilo?
Ne znam.
Mislim, izgledam lošije.
A ti?
Budući da sam dosad tratio život,
mislim da ću odsad živjeti korisnije.
To je otprilike to.
I ti si bio govnar, ha?
Jesam.
Doktore, pogledajte ove kartone.
Dobro.
Dobro se oporavio s obzirom na srčani zastoj.
-Donesi mi gazu. -Da, doktore.
Poznajete li ga?
Ne.
I on se bori, zar ne?
Da, tako je.
Počinjem s masažom srca.
-Pripremite defibrilator! -Da!
Ann! Rizuna Ann, čuješ li me?
Odmaknite se!
Još nema pulsa!
Još jedanput. Napuni!
Da, doktore! Napunilo se.
Odmaknite se!
Imamo puls.
Krvni je tlak stabilan između 80 i 90.
Vratila se! Nastavimo s operacijom. Forceps!
Jesi li dobro?
Jesam.
Ne moraš se žuriti.
Dobro.
Dobro došla natrag.
Hikari.
…i odobrio je dva bilijuna jena pomoći iz državne blagajne.
Prošlo je tjedan dana otkako je meteorit eksplodirao iznad Tokija
i mnogi su dijelovi željezničke pruge i dalje izvan funkcije,
a glavne su autoceste još zatvorene.
Oprostite…
mogu li sad ja?
Oprostite. Slobodno.
Čekajte.
Kusur.
Aha. Hvala.
Oprostite. Jesmo li se negdje sreli?
Mislim da nismo.
Čekajte.
Nikad se nismo upoznali?
Što?
Upucavate li mi se?
Ne. Nije to.
Pa... onda…
bi li bilo u redu da vam se nabacujem?
Oprostite, valjam gluposti.
Možda smo se već upoznali.
Prošle godine?
Prije dvije godine?
Kad je to bilo?
Zaboravila sam.
Ali mislim da jesmo.
Vrijeme je lijepo.
Može šetnja dvorištem?
Naravno.
Čekajte!
Prijevod titlova: Željko Radić