Hadd magyarázzam el a szabályokat!
A játék nehézségi szintje kőr dáma.
A neve: Krokett.
Krokett?
Gyeppályás biliárdnak is hívják.
Egy labdajáték, ami a 19. századi Angliában volt népszerű.
Attól tartok, Japánban nem túl ismert.
Nem tudom a szabályokat.
Nem baj, ha nem tudjátok, hogy kell rendesen játszani.
Tudjátok,
mindegy, nyertek-e, vagy veszítetek.
Tessék?
A játék teljesítéséhez
csupán végig kell játszanotok három kört, anélkül, hogy feladnátok.
Ha idő előtt feladjátok, a játéknak vége.
Még fegyveretek is lehet.
Az egyetlen szabály, hogy teljesítsetek három kör krokettet.
Ha nem szállunk ki, teljesítjük a játékot, még ha nem is nyerünk?
Így van. Ugye, milyen könnyű?
És most jöjjön a móka!
ALICE HATÁRORSZÁGBAN
A játékot egy fakalapáccsal és két labdával kell játszani.
Mindkét labdát át kell ütni hat kapun előre megadott sorrendben,
és el kell találni a befejező jelzőpálcát a másik játékos előtt.
Ez az!
Én nyertem az első kört.
He lejátszunk három kört, teljesítjük a játékot,
és győzünk.
Két kör maradt.
Mi lehet ez az egész?
Oké, ideje a második körnek.
Egyszerűen csak húzza a játékidőt.
Szórakoztatja saját magát.
Gyorsan be kell fejeznünk.
Jó ég, ez annyira szórakoztató!
Jó!
Ennek sosem lesz vége.
Ez az!
Nyertem.
Úgy tűnik, elvesztettem a második kört.
Milyen tehetséges vagy.
Oké, ideje a harmadik körnek.
Ez olyan fárasztó volt.
Kértek egy teát?
Teát?
Nem akarunk teázni, játsszunk inkább!
Úgy illendő, hogy a hölgyek és urak teázzanak játék közben.
Kérlek, fogyasszátok!
Ha ennek a játéknak vége, visszamehetünk a valódi világba?
Tudni fogjátok, ha vége.
Ne foglalkozz vele többé!
Ne figyelj arra, mit mond!
Csak be kell fejeznünk.
Ennyire tudni akarod a választ?
A barátaim úgy haltak meg, hogy nem tudták a választ.
Én miattuk is tudni akarom.
Ezért vagyok itt.
És vissza akartok térni a valódi világba.
Visszamehetünk?
Ki tudja? Nem mondhatom el.
És akár az eredeti világotok romjain is lehetünk.
Most ezt mondod, de szerintem te sem tudsz semmit.
De igen.
Gondolom, nincs választásom.
Ha ennyire tudni akarjátok,
el kell mondanom az igazat…
erről a világról.
Habár el kell fogadnotok, hogy bármit is mondok,
ti akartátok hallani.
Ezt ne feledjétek!
Elképzeltétek már valaha,
milyen lenne a világ a jövőben?
A jövő?
Igen.
Nanotechnológia, megújuló energia,
iPS-sejtek, virtuális valóság, krionika, terraformálás…
A korotok technológiája még reményekkel és vágyálmokkal teli.
Örülhettek.
Mindez valósággá válik.
Sőt, a technológia radikális eredményeket és fejlődést ér el.
Harminc éven belül a fejlődő országok gazdasága megnő,
és az életszínvonal növelésének korlátai eltűnnek.
Ötven év múlva génmanipulációval meghosszabbítják az élettartamot.
Várj!
Mi ez az egész?
Hogy mi?
Épp azt mesélem nektek…
hogy fog kinézni a jövő 1000 év múlva.
Ezer év múlva?
A jövő?
Mivel az emberi faj egyre nagyobb agyi kapacitást használt,
minden területen állandóvá váltak a felfedezések.
Tíz évvel a jelen, vagyis az időpont után, amiben úgy hiszitek, hogy éltek,
avatárok és virtuális valóságok közt élünk, dolgozunk és szórakozunk.
Még 50 év, és minden betegség, például a rák és a demencia,
gyógyítható lett génmanipulációval.
Száz év múlva
az időjárás- és környezetszabályozó technológiáknak hála
megszűntek a katasztrófák.
Kétszáz év múlva az agyfunkciók tökéletes megismerésével
lehetővé vált az emlékek és a tudat átvitele.
Háromszáz év múlva természetes okból már senki nem halt meg,
az átlagos élettartam 300 év lett.
Négyszáz év múlva tökéletesen értettük a fizikát, az ok-okozati összefüggéseket,
ami lehetővé tette még a véletlen és a sors
tudományos magyarázatát is.
Ötszáz év múlva többé semmi váratlan nem történt.
Tökéletesen tudtunk irányítani mindent, gyakorlatilag elértük a halhatatlanságot.
Az azóta eltelt 500 évben addig élünk, míg dopamint juttatunk a szervezetünkbe.
Ilyen a világ 1000 év múlva a jövőben.
Valójában ezt a játékot most a virtuális valóságban játsszátok.
Mély álomban vagytok, ezért elfelejtettétek.
Ez az út az 1000 évvel ezelőtti világba
jelenleg a legnépszerűbb játékunk.
Mivel szinte halhatatlanná váltunk, alig van miért élnünk.
Az 1000 évvel ezelőtti korszak,
amikor a halál és a világvége jelentette fenyegetés valós volt,
megragadta a fantáziánkat.
Amúgy én vagyok ennek a rendszernek az adminisztrátora.
Csak viccelek. Az egészet én találtam ki.
Mi?
Elég ebből a baromságból!
Az igazság az…
hogy nagy mennyiségű mutáns növényzet jelent meg a génmanipuláció miatt.
Ti is láttátok, igaz?
Mindent sűrű növényzet borított be.
A várost körbevették a hegyek.
Az egész a földönkívüliek műve volt.
Földönkívüliek?
Elkaptak minket, embereket, kitörölték az emlékeinket,
és pszichológiai kísérletként arra kényszerítettek, hogy játsszunk.
És ez…
igaz?
Igaz.
De…
terjed egy pletyka a játékra kényszerített emberek között.
Valójában egy atomháború miatt
az emberek többé nem élhetnek a földön.
A föld alatt élő gazdag elit androidokba ültetett hamis emlékeket,
és ezekbe a játékokba küldik őket a felszínre,
hogy fogadhassanak, melyik éli túl.
Azt hiszitek, elnyomott emberek vagytok,
akiket idegenek kényszerítenek játékra.
De az igazság az,
hogy csupán mesterséges emlékekkel ellátott
androidok vagytok.
Ez tényleg igaz?
Csak viccelek.
Van még egy kör.
Többé ne hallgass Mirára!
Lefogadom, hogy te sem tudod az igazat.
Talán így van.
Tényleg olyan fontos az igazság?
Az elhunyt barátaid emléke miatt akarod tudni?
Jaj, szegénykém!
Látom, hogy a néhai barátaid
nagyon fontosak voltak neked, ugye?
Egyébként én vezettem a kőr hetes játékot.
Olyan édesek voltatok együtt, nem tudtam kihagyni.
Arisu!
Semmi baj. Ne állítsd meg!
Az egyik legnagyobb motiváló erő az életben, ha van mit gyűlölni.
Ez is a terved része, igaz?
Hogy megölesd magad,
míg tart a játék.
Ha megöllek ebben a játékban,
nem teljesíthetem, és számomra sosem fog véget érni.
Más szóval, a játéknak sosem lesz vége.
Ha ez megtörténik,
minden játékos kénytelen lesz kivárni, hogy lejárjon a vízuma.
Pontosan ezt…
a fajta rendkívüli kétségbeesést akartad ránk erőltetni.
Míg ti a játékaitokat játsszátok,
érdekel még egyáltalán, hogy mi zajlik a világban?
Számított, hogy hogyan működik a világ vagy milyen nagy célja van?
Vajon érdekelt téged?
Ezek már nem is számítanak, ugye?
Akkor miért fontos, hogy mi az igazság valójában?
Arisu! Ne hallgass rá!
- Tudni akarom az igazat. - Arisu!
Ennyire tudni akarod?
Igen.
Akkor készen állsz elfogadni a valóságot, ugye?
Legyen hát!
Nem bújok ki többé a válasz elől.
Jöjjön a nagy leleplezés!
A világ, amit látsz, nem valódi.
Csak egy illúzió.
Azt mondod, ez az egész egy illúzió?
Egyszer sem gyanakodtál, mióta itt vagy?
Az elhagyatott város, a brutális technológia,
a nevetséges játékok.
Idegenek? Emberek a jövőből? Még ha ők is állnak mögötte,
tudsz rá bármilyen komoly okot, hogy miért rendezik a játékokat?
A fogócska és a bújócska gyermeki ötletek.
Semmi sem történhet itt, ami meghaladja a képzelőerődet.
Magától értetődő, hogy egy ilyen ember, mint te, életben marad eddig.
Ez azért van, mert…
mindez egy aprócska világban történik,
egy másfél kilogrammos kis dobozban, vagyis az agyadban.
Arisu!
Ne hallgass rá!
Ha ez csak illúzió,
akkor az életem a saját képzelőerőm szüleménye?
Itt vagyok, élek!
Így van.
Valóban létezel.
Azonban ez…
nem az a valóság, amit Arisu lát.
Mi?
Arisu!
Nem emlékszel,
mi történt akkor?
Amikor…
meghaltak a drága barátaid?
A traumatikus sokk miatt elvesztetted az emlékeidet.
Én…
az orvosod vagyok, Kano Mira. A pszichiátered.
Jelenleg a terápiámon veszel részt.
Egyszerűen nem emlékszel.
Csupán ennyi az egész.
Na?
Dereng már valami?
Kezdenek fokozatosan…
visszatérni az emlékeid?
Na? Arisu!
Kezdenek már visszatérni az emlékeid?
Chota.
Karube.
Biztos közel álltok egymáshoz.
Ez a lány…
folyton aggódik érted.
Ő is elveszített valakit, aki fontos volt neki,
azért került be a kórházba.
Jól van.
Áruld el!
Áruld el, mi történt valójában,
amikor megláttad a tűzijátékot!
Rajta!
Próbáld visszaidézni!
Akkor…
- Hé! - A fenébe!
Vigyázz! Basszus!
Futás!
Hé! Tűzijáték!
- Hagyd a tűzijátékot! Futás! - Vigyázz!
Az én hibám volt…
hogy ők…
Úgy tűnik, végre emlékszel.
Én öltem meg őket.
Én tettem.
Nem azt akartad megtudni,
mi az igazság ezzel a világgal.
Ó, nem.
Arra akartál rájönni,
ki vagy te valójában.
Tudni akartad a választ arra…
hogy miért élsz.
Tudni akartad, miért létezel.
Szeretet nélkül neveltek fel.
Már azelőtt, hogy ide kerültél…
erre kerested a választ.
Ezért van az,
hogy a képzeletedben
megjelentek ezek az abszurd játékok.
Ahogy egymás után élted túl őket,
a vágyad, hogy kiderítsd az igazságot erről a világról,
és a vágyad, hogy megtudd, miért létezel,
végül összefonódott.
Kellesz vajon…
ezen a világon
bárkinek is?
Képes leszek rá?
Felkészültél, nem igaz?
Igen, de…
Nem tudom, mennyi kell, hogy…
Vajon…
van az e világi létezésednek
bármi értelme?
Mi a célod az életben?
Meddig akarsz még így élni?
Figyelj!
Van bármi értelme az életednek?
De mégis,
te vagy az, aki életben maradt.
Az életem…
teljesen értelmetlen.
Nekik kellett volna…
életben maradniuk.
Karube…
Chota…
De helyettük…
én élhetem tovább a céltalan életem.
Nem lenne szabad élnem.
Arisu!
Odakint várj, légy szíves!
Még nem hívtalak.
- Arisu! - Fejezd be!
Próbál mindenre visszaemlékezni.
Figyelj! Figyelj rám! Ébredj fel!
Hagyd abba!
Arisu próbál emlékezni a múltjára, és felépülni,
de te megakadályozod ebben.
- Tévedsz. - Menj hátrébb!
És most…
Arisu…
Vessünk véget ennek!
Csak egy szavadba kerül,
és a játék véget ér.
Véget ér a játék?
Tudtam.
Ez nem csupán illúzió.
Én is részt vettem abban a játékban.
Akkor hát, Arisu.
Hadd kérdezzem meg még egyszer!
Mondd csak…
feladod a játékot?
Vedd be ezeket a kapszulákat, és jobban leszel.
Vedd csak be!
Utána pedig…
válaszolj nekem!
Arisu, ne!
Fejezd be!
Arisu!
Megígérted…
hogy az életed árán is megvédesz.
Mondjon Mira bármit,
minden kétséget kizáróan itt vagyok.
És élek!
Ha elhiszed azt, ami Mira mond,
mindaz, amit együtt átéltünk…
nem lesz más, csak a képzeleted játéka.
Ha ez nem más, mint illúzió…
akkor képes leszel végignézni,
hogy előtted halok meg, igaz?
Arisu!
Ébredj fel!
Arisu!
Ébredj fel!
Kérlek!
Igazán megindító látvány.
Milyen kár…
hogy érzésekkel semmire sem megyünk az életben.
Arisu!
Kérlek!
Nekem…
nem lenne szabad élnem.
Nincs értelme az életemnek.
Gyere vissza!
Arisu!
Nem az a kérdés…
hogy mi az élet értelme.
Felejtsd el ezeket, Arisu!
A válasz…
mindenkinél más és más.
Nem az a fontos,
van-e értelme…
az életnek, vagy nincs.
Ezt kutattuk…
együtt, egész idő alatt.
És ez már önmagában elég.
Egyedül.
És aki miatt erre rájöttem…
az te vagy.
Miattad, Arisu.
Szegény, szerencsétlen kislány!
Én győztem.
Feladod a játékot…
igaz, Arisu?
Akkor hát…
vége a játéknak.
Usagi!
Szeretném…
megfogni a kezed.
Még egyszer, utoljára.
Szeretnék még egyszer…
sétálni veled.
Szeretnék újra veled enni.
Én is, Arisu.
Arisu…
Szeretnék újra…
jó reggelt kívánni, ha holnap felkel a nap.
Szeretnék minden nap veled nevetni.
Még egyszer, utoljára…
szeretnék veled hegyet mászni.
Már azzal beérném,
ha csak veled lehetnék, Usagi.
Azt sem bánnám…
ha olykor-olykor vitatkoznánk.
Csak arra vágyom,
hogy élj, Usagi.
Mindenáron meg akarlak védeni.
Fejezzük be…
ezt a játékot.
Arisu!
Már nincs semmi baj.
Parancsolj!
Milyen megható!
Megérintettétek a lelkem.
Fejezzük be ezt a játékot…
az ő kedvéért is.
Igen!
Oké!
Igen!
Nyertem!
Lejátszottad…
mind a három kört…
anélkül, hogy feladtad volna a játékot.
Gratulálok, Arisu!
A játék véget ért.
Végre…
vége van?
Igen.
Győztünk.
Mondd hát…
miféle hely ez valójában?
Arisu!
Majd idejében rájössz.
Két lehetőségetek lesz.
Bármelyiket is választjátok,
megkapjátok a választ.
Ahogy arra is, kik is vagytok valójában.
Nem lesz több kérdés.
Az élet…
olyan, mint egy játék.
Igyekezzetek kiélvezni!
Gratulálunk!
Az összes játékot teljesítették.
Az életben maradt játékosok két lehetőség közül választhatnak.
Döntsék el, kívánnak-e állampolgárságot kapni,
és itt maradni ebben az országban!
Megismétlem.
Döntsék el, kívánnak-e állampolgárságot kapni,
és itt maradni ebben az országban.
Nem akarok.
Én…
nem akarok!
Nem akarok.
Menjünk haza együtt!
VÉGLEGES ÁLLAMPOLGÁRSÁG IGEN / NEM
Természetesen elfogadom.
Én is boldogan elfogadom.
Azt hiszem…
nem akarok itt maradni.
Hát te?
Én sem.
Én nem akarok…
ebben az országban maradni.
Én sem.
Visszamegyek.
A szokásosat?
Aha.
Parancsolj!
Kilóg az orrszőröd.
Ne már! Komolyan?
- Bevetted. - Te rohadék!
Olyan búbánatos képet vágtál.
- Láttátok már? - Mit?
Amikor begyantázzák, és kitépik. Rohadtul fájhat!
És többé vissza sem nő?
Naná hogy visszanő!
Akkor már inkább egy orrszőrvágó.
Képzeld, ha pont ráesne közben valami a fejedre! Az fájna csak igazán!
Egy robbanás még annál is jobban.
- Az biztos. - Nem?
Sajnálom!
Az én hibám.
Sajnálom!
Azt mondja, az ő hibája.
Szerinted minden körülötted forog?
Tuti azt hiszed, azért maradtál életben, mert valami kiválasztott vagy.
Nem! Csak nektek köszönhetem.
Mintha mind feláldoztuk volna magunkat, csak hogy téged életben tartsunk.
Basszus, Chota! Mekkora genya vagy!
Másképp Arisu nem képes felfogni.
Mi ütött belétek?
Mire akartok kilyukadni?
Bökjétek már ki!
Valamit bizton állíthatunk.
Egyetlen játékot sem egyedül, a saját erődből nyertél meg.
Ha a halálodig hálálkodnál, az sem volna elég.
Most akkor…
életem végéig hálálkodjak nektek?
Hülye vagy?
Élvezd ki minél jobban az életet, amíg csak lehet.
Oké.
Úgy lesz.
SIBUJA
Durva lenne, ha zombik tűnnének fel itt, mi?
Ha mindenkit megharapnának, és azok is átváltoznának.
Elég a zombikból! Azt mondd, hová menjünk!
De a zombikat csak Karube élné túl.
Egy ütéssel kifektetnéd őket.
Nem én élném túl. Hanem te, Arisu.
Én? Miért?
Tuti, hogy csak te éled túl.
Na jó.
- Indulás! - Hé!
Mit művelsz?
Ez a függetlenséged napja!
Átmennénk!
Félre az útból!
- Nézzétek, tűzijáték! - Futás!
Zsaruk! Megszívtuk!
Meneküljünk!
Arra!
Hall engem?
- Nézd meg ezt! - Vettem!
Van pulzusa!
Magánál van! Hordágyat!
- Folytasd az újraélesztést! - Oké.
Hordágyat ide! Gyorsan!
Egy meteorit robbant fel Tokió fölött,
súlyos pusztítást okozva Sibuja városrészben és környékén.
Lassan halad a mentés.
A következő áldozatokat azonosították: Tatta Kodai, Shibuki Saori,
Danma Takeru, Okada Sho,
Karube Daikichi, Akamaki Urumi,
Inoue Momoka, Kujyo Asahi,
Segawa Chota…
Karube és Chota meghalt.
Miért pont én éltem túl?
Ne gondolj erre!
Csak magadat kínzod.
Ezt hívják a „túlélők bűntudatának”.
„Miért pont én éltem túl?”
„Őket miért nem lehetett megmenteni?”
Tömegbalesetek, katasztrófák túlélői gyakran hibáztatják így magukat.
Amikor rád találtak,
állítólag megállt a szíved.
Egy egész percre.
Egy percen át és halál határán egyensúlyoztál.
Egy percen át?
Igen.
Egy perc.
Nekem inkább…
úgy tűnt…
hogy igazából…
egy távoli helyen voltam sok ideig.
Apa meg…
Képzeld, sírt.
Azóta nem láttam sírni…
mióta anya meghalt.
Mi történt?
Úgy tűnik, egy időre neked is megállt a szíved.
Milyen jólértesült vagy.
Én is így jártam.
Micsoda véletlen egybeesés.
Most, hogy majdnem meghaltál,
érzel valami változást?
Nem tudom.
Az biztos, hogy ramatyul nézek ki.
És te?
Miután egész eddigi életem hiábavaló volt,
úgy érzem, lehetőséget kaptam, hogy végre értékes életet éjek.
Nagyjából ennyi.
Szóval te is egy rohadék voltál, mint én?
Igen.
Doktor úr, nézzen rá ezekre a kórlapokra!
Rendben.
Csoda, hogy egy ilyen infarktus után sikerült visszahozni.
- Hozzon egy kis gézt! - Máris.
A hozzátartozója?
Nem.
Keményen küzd az életéért, igaz?
Ahogy mondja.
Szívmasszázst kérek!
- Defibrillátort! - Máris.
Ann! Rizuna Ann, hall engem?
Mehet!
Nincs pulzus!
Még egyszer! Töltést!
Azonnal. Kész!
Mehet!
Van pulzus.
A vérnyomás stabil, 80 és 90 között.
Visszahoztuk. Folytassuk a műtétet! Csipeszt!
- Jól érzi magát? - Igen.
Semmit nem kell elsietni.
Rendben.
Isten hozott!
Hikari!
…kétmilliárd jent különítettek el a károk helyreállítására.
Egy hét telt azóta, hogy egy meteorit robbant fel Tokió felett.
Számos vonalon még azóta sem állt helyre a közlekedés,
a legforgalmasabb utakat még nem nyitották újra.
Elnézést…
használhatom?
Jaj, bocsánat! Persze.
Várj!
A visszajáró.
Köszönöm szépen!
Elnézést, találkoztunk már valahol?
Nem hinném.
Várj!
Biztos nem találkoztunk még?
Tessék?
Te most nyomulsz rám?
Jaj, nem. Semmi ilyesmi.
És egyébként…
gond lenne, ha nyomulnék rád?
Sajnálom, ez elég ostobán hangzott.
Lehet, hogy tényleg találkoztunk már.
Esetleg tavaly?
Két éve?
Mikor is?
Elfelejtettem,
de szerintem biztosan.
Amúgy nagyon szép az idő.
Nincs kedved sétálni egyet az udvaron?
De.
Elkaplak!
ALICE HATÁRORSZÁGBAN
A feliratot fordította: Tóth Márton