‎Dați-mi voie să vă explic regulile!
‎Jocul pe care îl vom juca e ‎de dificultatea Regina de Inimă Roșie,
‎„Crochet.”
‎Crochet?
‎Adesea numit biliard de gazon,
‎e un joc devenit popular ‎în Anglia secolului XIX.
‎Dar mă tem ‎că nu e foarte cunoscut în Japonia.
‎Nu știu regulile.
‎Nu-i nimic dacă nu știți ‎să jucați crochet.
‎Vedeți voi,
‎nu contează dacă pierdeți sau câștigați.
‎Poftim?
‎Pentru a finaliza jocul,
‎trebuie doar să jucați trei runde ‎fără să renunțați.
‎Dacă renunțați înainte, jocul se termină.
‎Puteți avea chiar și arme.
‎Singura regulă e ‎să încheiați trei runde de crochet.
‎Dacă jucăm până la sfârșit, ‎încheiem jocul și dacă nu câștigăm?
‎Exact. Nu-i așa că-i ușor?
‎Acum, haideți să ne distrăm!
‎ALICE ÎN BORDERLAND
‎Se joacă cu un ciocan de lemn ‎și două bile.
‎Trebuie să loviți ambele bile ‎prin șase porți într-o anumită ordine,
‎apoi să loviți ultimul țăruș ‎înaintea celuilalt jucător.
‎Așa!
‎Am câștigat primul set.
‎Dacă jucăm trei seturi, finalizăm jocul
‎și câștigăm.
‎Mai sunt două.
‎Ce e în mintea ei?
‎E timpul pentru al doilea set.
‎Ea lungește jocul, pur și simplu.
‎Se distrează.
‎Trebuie să terminăm rapid.
‎Vai de mine, ce distractiv e!
‎Bravo!
‎Nu se va termina niciodată.
‎Așa!
‎Am câștigat.
‎Se pare că am pierdut al doilea set.
‎Ai talent.
‎E timpul pentru al treilea set.
‎A fost obositor.
‎Ce ziceți de un ceai?
‎Ceai?
‎Nu vrem ceai, să terminăm jocul!
‎Savurarea ceaiului în timpul unui meci ‎e convenția pentru doamne și domni.
‎Savurați-vă ceaiul, vă rog!
‎Când se va termina jocul, ‎ne vom putea întoarce în lumea reală?
‎Veți afla când se va termina.
‎Nu o mai aborda!
‎Nu asculta ce spune!
‎Trebuie doar să terminăm.
‎Chiar vrei atât de tare să știi?
‎Prietenii mei au murit ‎fără să știe răspunsul.
‎Vreau să aflu răspunsul și pentru ei.
‎Așa am ajuns până aici.
‎Și vreți să vă întoarceți în lumea reală.
‎Ne putem întoarce?
‎Cine știe? Nu vă pot spune asta.
‎Cine știe? Astea ar putea fi ruinele ‎lumii voastre originale.
‎Asta spui tu, dar pun pariu ‎că nici tu nu știi nimic.
‎Ba da.
‎Se pare că n-am de ales.
‎Dacă vrei așa de tare să știi,
‎atunci trebuie să-ți spun
‎adevărul despre acest tărâm.
‎Însă trebuie să acceptați ‎că, orice v-aș spune,
‎voi ați vrut să aflați.
‎Să nu uitați asta!
‎V-ați gândit vreodată
‎cum va fi lumea în viitor?
‎Viitor?
‎Da.
‎Nanotehnologie, energie regenerabilă,
‎celule iPS, realitate virtuală, ‎crionică, terraformare…
‎Tehnologia erei voastre e încă plină ‎de speranțe și fantezii.
‎Ar trebui să vă bucurați.
‎Toate au devenit realitate.
‎De fapt, s-au înregistrat evoluții ‎și progrese majore în tehnologie.
‎În 30 de ani, economiile țărilor ‎în dezvoltare au crescut,
‎iar barierele creșterii ‎nivelului de trai au fost dărâmate.
‎După 50 de ani, manipularea genetică ‎a prelungit speranța de viață a oamenilor.
‎Stai așa!
‎Ce vrei să spui?
‎Ce vreau să spun?
‎Doar vă spun
‎cum va fi viitorul peste 1.000 de ani.
‎O mie de ani?
‎Viitorul?
‎De vreme ce rasa umană ‎și-a dezvoltat capacitatea mintală,
‎s-au făcut descoperiri în toate domeniile.
‎La zece ani după prezent, după momentul ‎în care credeți că vă aflați,
‎avatarii și realitatea virtuală
‎vor deveni stilul normal de viață. ‎Munca și distracția.
‎După 50 de ani, toată bolile, ‎precum cancerul și demența
‎pot fi vindecate prin inginerie genetică.
‎După 100 de ani,
‎datorită controlului meteorologic ‎și tehnologiei de reglare a mediului,
‎dezastrele naturale dispar.
‎După 200 de ani, datorită înțelegerii ‎mecanismelor creierului,
‎devine posibil transferul conștiinței.
‎După 300 de ani,
‎oamenii nu mai mor din cauze naturale
‎și trăiesc o medie de 300 de ani.
‎După 400 de ani,
‎înțelegem legile fizicii, ‎implicit legile cauzalității,
‎permițându-ne să explicăm științific ‎lucruri precum coincidențe și soartă.
‎După 500 de ani, ‎nu se mai întâmplă nimic neașteptat.
‎Dobândind controlul total asupra a tot,
‎omenirea a devenit nemuritoare.
‎Timp de 500 de ani,
‎putem supraviețui ‎cât timp ne administrăm dopamină.
‎Așa e lumea în 1.000 de ani în viitor.
‎De fapt, acum jucăm acest joc ‎în realitatea virtuală.
‎Sunteți într-un somn adânc, ‎așa că ați uitat.
‎Turul lumii de acum 1.000 de ani
‎e cel mai popular joc acum.
‎De vreme ce am devenit aproape nemuritori, ‎nu avem multe motive de a trăi.
‎Era de acum 1.000 de ani,
‎unde amenințarea morții ‎și a sfârșitului lumii era o realitate,
‎a devenit o fascinație pentru noi.
‎Apropo, eu sunt administratorul ‎acestui sistem.
‎Glumeam! Am mințit.
‎Ce?
‎Lasă vrăjeala!
‎Adevărul e…
‎din cauza manipulării genetice
‎a apărut o cantitate enormă ‎de vegetație mutantă.
‎Ați văzut-o și voi, nu?
‎Orașul a fost invadat de vegetație.
‎Orașul a devenit înconjurat de munți.
‎Extratereștrii au provocat toate astea.
‎Extratereștrii?
‎Ne-au capturat, ne-au șters memoria,
‎și ne-au obligat să jucăm aceste jocuri ‎pentru experimente comportamentale.
‎E adevărat?
‎Bineînțeles.
‎Dar…
‎umblă un zvon printre oamenii ‎obligați să joace aceste jocuri.
‎De fapt, din cauza unui război nuclear,
‎oamenii nu mai pot locui la suprafață.
‎Elitele bogate din subteran ‎au implantat androizilor amintiri false
‎și i-au făcut să joace ‎aceste jocuri la suprafață
‎ca să parieze pe supraviețuitori.
‎Credeți că sunteți oameni oprimați,
‎forțați de extratereștri ‎să jucați aceste jocuri.
‎Dar adevărul e…
‎că nu sunteți decât androizi ‎cărora le-au fost implantate
‎amintiri artificiale.
‎Chiar a adevărat?
‎Glumeam!
‎Mai avem un set de jucat.
‎N-o mai asculta pe Mira!
‎Pun pariu că nici tu nu știi adevărul.
‎Poate că nu.
‎Chiar e așa de important adevărul?
‎Vrei să afli de dragul ‎prietenilor tăi decedați?
‎Sărmanul de tine!
‎Văd că prietenii tăi decedați
‎erau foarte importanți pentru tine, nu?
‎Apropo, eu am creat jocul ‎Șapte de Inimă Roșie.
‎Erați atât de apropiați, ‎încât a trebuit s-o fac.
‎Arisu!
‎E în regulă. Nu-l opri!
‎Să ai pe cine urî e ‎o mare motivație în viață.
‎Asta face parte din planul tău, nu?
‎Să fii ucisă
‎în timpul jocului.
‎Dacă te ucid în timpul jocului,
‎nu voi putea să finalizez jocul ‎și nu se va încheia pentru mine.
‎Adică jocul acesta ‎nu se va termina niciodată.
‎Dacă se întâmplă asta,
‎toți jucătorii vor aștepta ‎să le expire vizele.
‎Asta e genul
‎de disperare extremă ‎la care vrei să ne supui.
‎Cât ați jucat aceste jocuri,
‎v-a interesat ce s-a întâmplat ‎în lumea reală?
‎V-a păsat de mersul lumii ‎sau de mărețul său scop?
‎V-a păsat de așa ceva?
‎Lucrurile alea n-au mai contat, nu?
‎Atunci, de ce contează care e adevărul?
‎Arisu! N-o asculta!
‎- Vreau să știu. ‎- Arisu!
‎Chiar vrei să știi?
‎Da.
‎Atunci, ești pregătit ‎să accepți realitatea, nu?
‎Bine, atunci.
‎N-o să-ți mai evit întrebarea.
‎O să fac marea dezvăluire.
‎Lumea pe care o vezi acum nu e reală.
‎E o iluzie.
‎Spui că totul e o iluzie?
‎N-ai avut suspiciuni ‎de când ai venit aici?
‎Orașul părăsit, tehnologiile radicale, ‎jocurile grotești.
‎Au fost extratereștrii? ‎Oamenii din viitor? Chiar și așa,
‎îți vine în minte un motiv serios ‎pentru aceste jocuri?
‎Leapșa și de-a v-ați ascunselea ‎sunt idei de copii.
‎Nu se poate întâmpla ‎decât ce vă imaginați.
‎E normal ca o persoană ca tine ‎să supraviețuiască până acum.
‎Vezi tu, asta e pentru că…
‎aceste lucruri se întâmplă ‎într-o lume mică
‎care există doar în cele 1.500 de grame ‎ale creierului tău.
‎Arisu, n-o asculta!
‎Dacă ar fi o iluzie,
‎viața mea e produsul imaginației tale?
‎Sunt aici, în viață!
‎Așa este.
‎Tu exiști.
‎Dar nu e asta realitatea ‎pe care o vede Arisu.
‎Poftim?
‎Arisu.
‎Nu-ți amintești
‎ce s-a întâmplat atunci?
‎Când ți-ai pierdut prietenii dragi.
‎Șocul a fost atât de traumatizant, ‎încât ți-a pierdut memoria.
‎Eu sunt…
‎doctorul tău, Mira Kano, psihiatră.
‎Acum ești sub tratamentul meu.
‎Dar pur și simplu nu-ți amintești.
‎Nu-ți amintești.
‎Deci?
‎Acum îți amintești?
‎Amintirile tale…
‎revin treptat?
‎Deci? Arisu.
‎Amintirile tale revin treptat?
‎Chota.
‎Karube.
‎Voi doi sunteți apropiați.
‎Ea mereu
‎își face griji pentru tine.
‎Și ea a pierdut pe cineva drag
‎și a fost internată aici.
‎Bine, atunci. Spune-mi!
‎Spune-mi ce s-a întâmplat
‎când ai văzut artificiile!
‎Haide, încearcă să-ți amintești!
‎Atunci…
‎- Stai! ‎- Fir-ar!
‎Aveți grijă! Futu-i!
‎Repede!
‎Uite! Artificii!
‎- Lasă-le, fugi! ‎- Ai grijă!
‎A fost vina mea…
‎că ei…
‎Se pare că acum îți amintești.
‎Eu i-am ucis.
‎Ceea ce voiai să afli
‎nu era adevărul despre nume.
‎Tu voiai să afli
‎ce ești tu.
‎Vrei să afli
‎de ce trăiești.
‎Vrei să afli de ce exiști.
‎Ai fost crescut fără iubire.
‎Cu mult înainte să vii aici
‎ai căutat acest răspuns.
‎De aceea,
‎în fanteziile tale
‎au apărut aceste jocuri grotești.
‎Pe măsură ce ai supraviețuit jocurilor,
‎dorința ta de a afla ce e acest loc
‎și cea de a afla de ce exiști
‎s-au contopit treptat.
‎Are cineva
‎din această lume
‎nevoie de tine?
‎Crezi că pot?
‎Haide, te-ai pregătit, nu-i așa?
‎Da, dar…
‎Nu știu cât trebuie să…
‎Existența ta în această lume
‎are însemnătate?
‎Care e scopul tău în viață?
‎Cât o să mai trăiești așa?
‎Ascultă!
‎Are rost să trăiești?
‎Dar acum,
‎tu ești cel care a supraviețuit.
‎Viața mea e…
‎complet inutilă.
‎Ei ar fi trebuit să supraviețuiască.
‎Karube…
‎Chota…
‎Dar, în schimb,
‎eu am supraviețuit, cu viața mea de nimic.
‎N-ar trebui să fiu în viață.
‎Arisu.
‎Trebuie să aștepți afară.
‎Încă nu te-am chemat.
‎Arisu!
‎Oprește-te!
‎Acum încearcă să-și amintească totul.
‎Ascultă! Ascultă-mă! Trezește-te!
‎Oprește-te!
‎Arisu încearcă ‎să-și amintească trecutul și să-și revină,
‎dar tu împiedici asta.
‎- Te înșeli! ‎- Înapoi!
‎Acum, Arisu…
‎Hai să-i punem capăt!
‎Dacă pot confirma dorința ta de a renunța,
‎jocul se va termina.
‎Jocul se va termina?
‎Știam eu!
‎N-a fost o iluzie.
‎Și eu participam la acel joc.
‎Haide, Arisu!
‎Să confirmăm pentru ultima oară!
‎Vei…
‎renunța la joc, da?
‎Te vei simți mai bine ‎după ce iei medicamentul.
‎Ia-le!
‎Apoi, răspunde-mi!
‎Arisu, nu o face!
‎Arisu, nu!
‎Oprește-te!
‎Arisu…
‎mai știi ce ai spus?
‎Ai spus că-ți vei risca viața pentru mine.
‎Orice ar spune Mira,
‎eu sunt aici, cu siguranță!
‎Sunt în viață!
‎Dacă tu tot crezi ce spune Mira…
‎înseamnă că timpul nostru împreună…
‎nu a fost decât o iluzie creată de tine.
‎Dacă totul a fost o iluzie,
‎atunci poți să mă vezi murind ‎în fața ta, nu?
‎Arisu…
‎trezește-te!
‎Arisu…
‎Trezește-te!
‎Te rog.
‎Ce priveliște frumoasă!
‎Dar…
‎iubirea unui om e neputincioasă, în final.
‎Arisu…
‎te rog…
‎Eu…
‎n-ar trebui să fiu în viață.
‎N-am niciun motiv să trăiesc.
‎Întoarce-te…
‎Arisu!
‎Răspunsul…
‎Motivul de a trăi…
‎Uită de lucrurile astea, Arisu!
‎Răspunsul
‎e diferit pentru oricine.
‎Un motiv de a trăi…
‎Nu contează dacă ai unul sau nu.
‎În tot acest timp…
‎l-am căutat împreună.
‎Asta a fost suficient.
‎Asta, în sine…
‎Cel care m-a făcut să înțeleg asta…
‎ai fost tu.
‎Ai fost tu, Arisu.
‎Sărmana de tine!
‎Eu am câștigat.
‎Vei renunța la joc,
‎nu-i așa, Arisu?
‎Atunci…
‎jocul s-a încheiat.
‎Usagi…
‎vreau…
‎să te mai țin de mână o dată.
‎Încă o dată.
‎Vreau
‎să ne plimbăm iar.
‎Vreau să mâncăm iar.
‎Și eu.
‎Vreau…
‎să-ți spun „bună dimineața” ‎și mâine, Arisu.
‎Vreau să râd cu tine zilnic.
‎Măcar o dată…
‎aș vrea să urcăm amândoi pe munte.
‎Doar să fiu cu tine
‎e suficient, Usagi.
‎Nu mă deranjează…
‎chiar dacă ne certăm uneori.
‎Vreau ca tu…
‎să trăiești, Usagi.
‎Vreau să te protejez, Usagi.
‎Hai să continuăm…
‎jocul!
‎Arisu…
‎Acum e în regulă.
‎Folosește asta!
‎Ce magnific!
‎M-ai emoționat.
‎De dragul ei,
‎hai să terminăm jocul!
‎Bine.
‎Așa!
‎Am câștigat!
‎Ai jucat trei seturi
‎fără să renunți.
‎Felicitări, Arisu!
‎Jocul s-a încheiat.
‎În sfârșit!
‎S-a terminat?
‎Da.
‎Am câștigat.
‎Deci…
‎ce e locul acesta?
‎Arisu.
‎Vei afla în curând.
‎Din cele două opțiuni,
‎orice ai alege,
‎vei afla răspunsul.
‎Vei ști ce fel de om ești.
‎Vei afla.
‎Viața…
‎e ca un joc.
‎Bucură-te mai mult de ea!
‎Felicitări!
‎În acest moment, ‎toate jocurile au fost finalizate.
‎Toți jucătorii supraviețuitori ‎vor primi două opțiuni.
‎Alegeți dacă acceptați ‎sau refuzați cetățenia
‎și rezidența permanentă pe acest tărâm!
‎Repet.
‎Alegeți dacă acceptați ‎sau refuzați cetățenia
‎și rezidența permanentă pe acest tărâm!
‎Refuz.
‎Eu…
‎refuz!
‎Eu refuz.
‎Să ne întoarcem împreună!
‎REȘEDINȚĂ PERMANENTĂ ‎ACCEPT/REFUZ
‎Bineînțeles că accept.
‎Și eu accept, mulțumesc.
‎Păi…
‎cred că refuz.
‎Dar tu?
‎Refuz.
‎Eu…
‎refuz reședința permanentă.
‎Și eu.
‎Refuz.
‎Ca de obicei, nu?
‎Da.
‎Poftim!
‎Ce?
‎Ce e?
‎Îți iese păr din nas.
‎Ce? Pe bune?
‎Glumeam!
‎Ce? Afurisitule!
‎Păreai foarte deprimat.
‎Ați auzit despre îndepărtarea părului ‎din nas cu ceară? Pare foarte dureros.
‎Și nu mai apar?
‎Bineînțeles că apar!
‎O mașină de tuns e mai bună.
‎Dacă ți-ar cădea ceva în cap ‎în acest timp, ar durea tare!
‎Nu. O explozie doare mai tare.
‎- Cu siguranță. ‎- Nu?
‎Îmi pare rău.
‎E vina mea.
‎Îmi pare rău.
‎Spune că e vina lui.
‎Ești îngâmfat, ca de obicei.
‎Pun pariu că tu crezi că ești în viață ‎fiindcă ai fost ales sau ceva.
‎Nu! Datorită vouă.
‎Asta sună ca și cum ne-am sacrificat ‎ca să rămâi în viață.
‎Mamă, Chota! E o cruzime să spui așa ceva.
‎Pentru că Arisu nu înțelege deloc.
‎Ce v-a apucat?
‎Ce vreți să spuneți?
‎Spuneți odată!
‎Un lucru e cert.
‎N-ai finalizat niciun joc ‎doar prin forțele proprii.
‎Nu e destul să ne mulțumești ‎pentru restul vieții tale.
‎Atunci, să vă cer scuze ‎pentru restul vieții?
‎Ești prost?
‎Trăiește-ți viața din plin ‎până la sfârșit!
‎Da.
‎Așa voi face.
‎SHIBUYA
‎Ar fi nasol să apară zombi în Shibuya, nu?
‎Dacă sunt mușcați aici, vor deveni zombi!
‎- Lasă zombii! Unde să mergem? ‎- Bine.
‎Dacă ar fi zombi, ‎doar Karube ar supraviețui.
‎I-ai da gata dintr-o lovitură.
‎Nu eu. Tu ai supraviețui, Arisu.
‎Eu? De ce?
‎Sunt sigur că tu vei supraviețui.
‎Așa.
‎Plecăm.
‎Ce faci?
‎E ziua independenței pentru tine!
‎Faceți loc!
‎Alo! Dă-te jos!
‎- Uitați, artificii! ‎- Fugiți repede!
‎E poliția! E de rău.
‎Fugiți!
‎Încolo!
‎Mă auzi?
‎- Verifică-l! ‎- Bine!
‎Are puls!
‎E conștient! Targă!
‎- Fă-i RCR! ‎- Bine!
‎Un pat mobil aici! Repede!
‎Un meteorit a explodat deasupra Tokyo,
‎provocând pagube grave ‎în Shibuya și în jur.
‎Pompierii au progresat lent.
‎Victimele identificate sunt: ‎Kodai Tatta, Saori Shibuki,
‎Takeru Danma, Sho Okada,
‎Daikichi Karube, Urumi Akamaki,
‎Momoka Inoue, Asahi Kujyo,
‎Chota Segawa…
‎Karube și Chota au murit.
‎Cum de am supraviețui?
‎Nu te gândi la asta!
‎Îți faci rău singur.
‎Se numește „vinovăția supraviețuitorului.”
‎„Cum de am supraviețuit doar eu?
‎Cum de ei n-au putut fi salvați?”
‎Cei care supraviețuiesc dezastrelor ‎și accidentelor se învinovățesc.
‎Când primul ajutor te-a găsit,
‎se pare că ți se oprise inima.
‎Pentru un minut.
‎Ai fost la granița dintre viață ‎și moarte pentru un minut.
‎Un minut?
‎Da.
‎Un minut, zici?
‎A părut mai degrabă…
‎că am fost…
‎într-un loc îndepărtat pentru mult timp.
‎Tata…
‎a plâns.
‎Nu l-am mai văzut plângând ‎de la moartea mamei.
‎Ce e?
‎Se pare că și ție ți s-a oprit inima.
‎De unde știi asta?
‎Am pățit-o și eu.
‎Ce coincidență!
‎Dacă ai fost aproape mort,
‎s-a schimbat ceva?
‎Nu știu.
‎Arăt mai nasol.
‎Dar tu?
‎De vreme ce mi-am irosit viața până acum,
‎cred că voi trăi o viață ‎mai însemnată de acum încolo.
‎Cam atât.
‎Deci și tu ai fost un nenorocit, nu?
‎Da.
‎Verificați aceste fișe, vă rog!
‎Bine.
‎A ajuns destul de departe, ‎după un stop cardiac.
‎- Adu-mi un pansament! ‎- Imediat.
‎Îl cunoști?
‎Nu.
‎Și el luptă din răsputeri, nu?
‎Așa este.
‎Încep masajul cardiac.
‎- Defibrilator! ‎- Imediat!
‎Ann! Rizuna Ann, mă auzi?
‎Liber!
‎Nu e puls!
‎Încarcă încă o dată!
‎Da, dle! Încărcare completă!
‎Liber!
‎Avem puls.
‎Tensiunea e stabilă între 80 și 90.
‎A revenit! Reluați intervenția! Forceps!
‎Te simți bine?
‎Da.
‎Nu e nevoie să forțezi nimic.
‎Bine.
‎Bine ai revenit!
‎Hikari.
‎…a aprobat două trilioane de yeni ‎din trezorerie.
‎A trecut o săptămână de la explozia ‎meteoritului deasupra orașului Tokyo
‎și multe secțiuni din serviciul feroviar ‎sunt încă suspendate,
‎iar autostrăzile majore sunt încă închise.
‎Scuză-mă!
‎Pot să-l folosesc acum?
‎Scuze! Te rog.
‎Stai!
‎Restul tău.
‎Mulțumesc mult.
‎Scuze… ne cunoaștem?
‎Nu cred.
‎Stai!
‎Chiar nu ne-am mai întâlnit?
‎Poftim?
‎Te dai la mine?
‎Nu. Nu e vorba de asta.
‎Păi, atunci…
‎te-ai supăra dacă m-aș da la tine?
‎Scuze, a sunat ciudat.
‎Poate că ne-am mai întâlnit.
‎Anul trecut?
‎Acum doi ani?
‎Când a fost?
‎Am uitat.
‎Dar cred că da.
‎E frumos afară.
‎Ce-ar fi să ne plimbăm în curte?
‎Sigur.
‎Stai!
‎ALICE ÎN BORDERLAND
‎Subtitrarea: Ramona Coman