По правий борт усе чисто.
Боятися нічого.
Пакт — цивілізована нація.
Вони спробували нас потопити.
Попередження.
Примус скоритися. Проста формальність. Загрози немає.
Але ми пливемо у Пакт на вістрі багнета.
Пакт — стара корумпована держава. Працює на грошах.
Усе можна купити за певну ціну, і свободу теж.
- Так працює цивілізація. - Агреусе, я з Бурге.
Ми воювали з ними лише кілька років тому. І, ну…
Ми двоє разом такі, як ми є…
Які ми є?
Ти дочка з хорошої родини,
а я багатий. Зрештою, тільки це й має значення.
Гроші та клас.
Заходьте.
Ми прибули в порт, сер.
- Який? - Раґуса, сер.
Чудово.
Тут багато зв'язків. Труднощів не буде.
Ходімо, кохана. Це гарне старе місто, і гавань просто чарівна.
Ходімо нагору?
ПОРТ РАҐУСИ
Рухайся!
Шикуйся.
В'язні готові.
Молодці.
Молодці, товариші.
Це неподобство.
Ви втратили контроль над своїми людьми, сер,
чи в них наказ красти мою власність?
Красти? Ні, це не крадіжка.
Вважайте це…
перерозподілом.
Лейтенанте.
Заберіть її величність.
- Не торкайтеся. - Імоджен, глянь на мене.
- Усе гаразд. - Ні.
- Не забирайте мене. - Геть від неї!
- Ні! - Годі.
Агреусе. Ні. Не чіпайте його!
Імоджен.
КАРНІВАЛ РОУ
Навряд чи вбивця-людина міг помістити тіло так високо.
Ти чув хоч слово зі сказаного мною?
Кожне слово. Ти казала, що твоя група не вбила нікого з потяга.
Нікого. Але дехто каже, що ті на це заслужили.
Я врятувала життя того офіцера.
Я вірю, що ти віриш, що ніхто цього не робив.
Може, поліція нас підставляє.
Твої старі друзі на це здатні?
Вони б так зробили, якби вважали, що це того варте,
але вони могли б вас усіх повісити за потяг.
- Ти ставишся до цього серйозно? - Так.
То що ти збираєшся робити?
Сьогодні ввечері вечірка в Белфаєр.
Там буде половина парламенту.
- Дипломати, сановники… - Як це стосується будь-чого?
Ти ж не…
Не сьогодні.
Знаєш кращий час?
Не знаю. Ніколи?
Ми про це говорили.
У мене лишився один козир у рукаві.
Це найшвидший спосіб себе вбити.
У мене є доступ до Белфаєр сьогодні. Іншого шансу може не бути.
Слухай, мені шкода.
- Я не хотів казати тобі так. - Ні.
Ти б краще вислизнув геть і попросив міму повідомити мені.
Віньєт…
Схоже, ти вже вирішив.
Схоже на те.
І певна, що круті вилупки повірять тобі на слово.
Напівкровний байстрюк-нелюд каже,
що Джона Брейкспір не має права на посаду канцлера.
Я не чекаю на запрошення на чай із родиною.
Та вони почують правду й тільки це має значення.
Вони кинуть тебе за ґрати й забудуть ще до того, як доїдять пудинг.
Дідько.
Коли це скінчиться та буде безпечно, я дам тобі якось знати.
Отак?
З в'язниці чи з цвинтаря?
Прошу, не переймайся через мене.
Цього разу я не буду за тобою плакати.
- Тоді добре. - Тоді добре.
Філо.
Ти дурень.
Скажи друзям залягти на дно.
Уже завтра Белфаєр матиме більші проблеми, ніж «Чорний Ворон».
Акосе!
- Привіт. - Привіт.
- Як ти? - Добре.
Так?
Що це за місце?
Чому ви привели мене сюди?
Куди ви йдете? Я з вами говорю.
Агов, ти. Де хазяїн цього дому?
Леонора.
Моє ім'я.
Можеш називати мене Леонорою.
Як дивно.
Добре, Леоноро.
Де хазяїн цього дому?
Десь тут.
Це він, офіцер?
Чому мене залишили тут?
Упевнена, скоро дізнаєшся, маленька.
- Що це за місце? Що тут відбувається? - Розповім тобі. Подай мені он те.
І не подумаю. Поясніть, що це за місце.
Це дім.
Люди тут сплять.
Це кухня.
Люди готують тут і деколи їдять,
коли їжа готова.
Я знаю, що таке кухня.
Хіба? То ти знаєш, як приготувати картоплю?
Мені не потрібна ваша зневага.
Мені потрібні відповіді.
Я втомлена, я дуже далеко від дому,
я не уявляю, де Агреус,
і нічого не сходиться.
Чому, маленька?
Ну, я з Бурге.
Та ти що.
Це не схоже на Пакт, про який я знаю.
- Ні? - Ні.
Пакт — сувора феодальна держава, жахливе місце.
Так і було.
- Було? - Це було жахливе місце.
А потім нова зоря встала над країною.
Пакт, який ти знаєш, зник.
Майже.
Але Пакт такий сильний.
Люди сильні.
Їхній уряд був паразитом, який з них годувався.
Поки ми не встали разом і не змели його.
Ви кажете про революцію?
Звісно.
Вона була неминуча.
Коли люди зрозуміли, що вони вільні, як і завжди були.
Що сталося зі знаттю Пакту?
Передаси мені моркву?
Будь ласка.
Дякую.
Тобі так складно допомогти мені?
Ви прислуга.
Ми обидві їмо суп. Тож допоможи приготувати його.
Так не годиться.
Брати коханцем фавна теж не годиться.
Перепрошую?
Я чула, ти прибула з фавном.
Це скандально.
Навряд чи це ваша справа.
Люди говорять, ото й усього.
У їхніх життях так мало цікавого,
що ті мають принижувати тих, хто знайшов щастя.
То так ти думаєш?
Агреус найкращий чоловік з усіх, кого знаю, фавн він або ні.
Скажи це пліткарям, коли спитають.
Схоже, чоловік, вартий знайомства.
Залишишся на вечерю?
Ти допомогла із супом, маєш його спробувати.
Я не хочу супу.
Я хочу побачити хазяїна цього дому та вимагаю зустрічі з Агреусом!
Заберіть офіцерів.
Ти, ти, ти.
Заради богів, лейтенанте, куди ви їх забираєте?
Якщо вам потрібен викуп…
Зброя йде до зброярні.
Золото й срібло — до скарбниці.
Це кляте піратство.
Коли прийдуть мої знайомі, вам буде гірше.
Та невже?
Наші країни більше не воюють.
Є договори.
Це проти всіх морських конвенцій,
усіх законів моря, погоджених цивілізованими націями!
До біса ваші договори.
У нас тут інший закон.
Я побачу, як вас покарають за це.
Лейтенанте!
Я знайшов.
Капітанський журнал.
Гарна робота.
Ми шукаємо
Агреуса Астрайона.
Власника «Лебедя».
Я Агреус Астрайон.
Це правда?
Маю честь.
Я власник цього судна та компанії, якій воно належить.
А зараз…
Ви винні мені вибачення,
і ми зможемо розв'язати питання як джентльмени.
Ви класовий зрадник, містере Астрайон.
Піт і кров сотень на ваших руках.
Командо «Лебедя»,
ви вільні від свого робочого контракту
та можете йти.
Це просто непорозуміння.
До стіни!
Скажіть графу Бозаку, він поручиться за мене.
- Пощади! - Тихо.
Прошу.
Коли він прийде сюди, знаєте, що з вами буде?
Знаєте?
Готовий, уперед!
До ноги…
І раз!
Зброя!
Увага!
- Ласкаво прошу до Бурге, после. - Дякую.
Прошу. Ходімо.
Канцлере Брейкспір,
моя нація зіткнулася з повстанням, яке об'єднало людей і фей
у гротескний, неприродний натовп під назвою «Новий Світанок».
Якби їм дозволили взяти гору,
це було б тільки питання часу,
коли вони націлилися б на Бурге.
Але вони не переможуть, канцлере.
І наша символічна покупка зброї в Бурге
повідомить світові,
що конфлікт між нашими двома націями скінчено,
що відкрита нова ера сили, єдності та союзу.
Майор Вір, чи не так? Радий знайомству. Раньян Мілворті до ваших послуг.
Ми зустрічалися, сер. Тут, у Бурге.
Десь місяць тому.
- Може, не пам'ятаєте. - Вибачте.
Думаю, пам'ятаю. Вогняний бенкет.
Як я можу прислужитися?
Я б хотів поговорити з вами неофіційно.
Перепрошую. Я не звик до дипломатичних формальностей.
Як і я, сер. Я військовий.
Звісно. Тоді дозвольте мені говорити відверто.
Ваша купівля зброї — не символічний акт, чи не так?
Правда в тому, що вам потрібна військова допомога.
Дозвольте бути чесним у відповідь, сер. Не вважайте нашу стратегію слабкістю.
Офіційно це не більше, ніж обмін мечами
між колишніми ворогами.
Жест дружби.
Точно, але неофіційно: те, що індустрія Пакту
дещо сповільнюється з поширенням цього
так званого «Нового Світанку» з їхніми егалітарними ідеологіями, — неправда?
Ви розумієте, сер, що я маю підкорятися послу.
Звісно. Але повідомлення про перебої з робочою силою та нестачу
зроблять вас досить уразливими.
Дуже добре, містере Мілворті.
У дусі союзництва я вам відверто скажу,
що придбання цих рушниць було не просто символічним жестом.
Наша піхота на своєму досвіді зрозуміла,
що гвинтівки Бурге перевершують наші на великій відстані.
І ми маємо намір ними скористатися.
Проти «Нового Світанку».
Вони є загрозою природному порядку.
Феї та люди б'ються пліч-о-пліч.
Прикре селянське марево.
Дозвольте запитати. Як ви збираєтеся перемогти це марево?
Як я розумію, містере Мілворті,
мертві не марять.
За кого себе має посол?
Думає, ми повіримо,
що він хоче купити нашу зброю із символічних причин.
Думаю, тому він і хоче 200 тонн символічного пороху.
Ми знаємо, що його армії майже кінець, а йому потрібна ця зброя.
Він знає, що ми знаємо.
Точно. Удаючи інше, він би образив нашу розвідку.
Проте приєднання до Пакту в їхній війноньці може мати певні переваги.
Які можуть бути переваги?
Ніхто не хотітиме виборів, щоб усунути канцлера під час війни.
Та ну. Думаєш, я аж так хочу цю роботу?
Насправді ми не вступимо у війну.
Просто відправимо їм зброю.
Софі, ми ненавидимо Пакт. Ми билися з ними роками.
Але цей «Новий Світанок» може стати ще більшою загрозою.
Їхні божевільні ідеї поширюються, як хвороба влітку.
Краще боротися з інфекцією в Пакті, ніж у Бурге.
Наших рушниць у їхніх руках вистачить, щоб усе змінити?
Ні.
Ні, якщо ми озброїмо й «Новий Світанок».
А коли обидві сторони зав'язнуть,
наша армія зможе повернути Тірнанок.
Рятуй боже дурня, який тебе недооцінить.
Ти бачиш майбутнє так само добре, як я.
Ми обоє так думаємо.
Я просто кажу це вголос.
І твій батько завжди хотів повернути Тірнанок.
Ти можеш вписати себе в історію як людина…
як канцлер, який знову зробив нас імперією.
І це те, чого він так і не зробив.
Кому потрібне пророцтво,
якщо ти маєш розум побачити можливість і скористатися нею.
- Думаєш, парламенту стане духу на це? - Вони ненавидять Пакт.
Твоя партія завжди була проти війни. Як ти їх переконаєш?
Джоно, ти маєш жахливу звичку недооцінювати мене.
Або ж ти проґавиш шанс.
Зачекай до наступних виборів, які можеш програти,
і повертайся до старого життя.
Я підтримаю тебе в будь-якому разі.
Це ваше рішення, канцлере.
Геть.
У нас з'явилися труднощі.
Ти не збираєшся дотримуватися нашої угоди?
Не намагайся жартувати зі мною, містере Філострат.
Ми, феї, дотримуємося обіцянок, на відміну від вас.
Але ці приміщення тимчасово, ясно?
Це вперто й відчайдушно.
Йому так боляче, що він не бачить сенсу, а тепер пішов, щоб убити себе.
Егоїстичний вилупок.
Має бути якийсь інший спосіб зробити це.
Є ідеї?
Зараз ніяких, Він. Вибач.
А як щодо цього мертвого чоловіка, убитого солдата?
Це беззмістовно.
Ну, я не хотів казати, але…
Далія скоса дивилася на тебе з часів рейду.
Точно ні.
Вона ж не вб'є когось, щоб повісити це на мене, підставляючи усіх нас,
просто зі злості?
Ні! Боже, ні, Віньєт.
Я ніколи не думав такого.
Можеш іти, Вілсоне,
якщо це все.
Пані.
Ніллі?
Треба було почекати до темряви. А якби тебе побачили?
Я принесла тобі пиріг.
Ось.
Досі теплий.
Ти голодна.
Я мала прийти раніше.
Слуги були скрізь.
Якщо з'ясують, що ти ховаєш мене тут…
Я просто мала тебе побачити.
Я чаюватиму з власниками фабрики по обіді.
Скільки в нас лишилося?
Сімсот тисяч гульденів.
Трохи більше, якщо продамо коней.
- Вистачить? - Має вистачити.
Волосся має жахливий вигляд.
У мене немає твого хисту в цьому.
- Дві ліві руки. - Я виправлю.
Нехай дивляться на твоє гарне обличчя, а не на зайві дрібниці.
Я здійснювала обережні запити
щодо твого брата та його місцезнаходження в Роу…
Він так само впертий, як і рогатий.
Повернеться, коли витратить усе срібло.
Ти не хвилюєшся?
Він виживе.
Ми всі виживемо.
Просто треба ще трохи попрацювати.
Скоро все скінчиться.
Обіцяю.
Даріусе.
Гляньте, кого приніс фавн.
Добре бачити тебе, та ще й таким.
Що тебе так затримало?
Я більше не в поліції. Це все, що я зміг, щоб витягнути тебе.
Я більше навіть не людина.
Точно.
Який я дурний.
Це в тебе проблеми.
Я був зайнятий тим, що мене били,
я голодував, відморожував яйця у в'язниці,
але мені дуже прикро чути, що ти втратив роботу.
Це василіанське ягня?
Там було так погано?
Паскуди з'ясували, що маррок, який мене вкусив, був зброєю Пакту.
Тож робили досліди…
щодня.
Примушували мене робити різне.
Садили інших в'язнів
зі мною.
Вони заходили,
але не виходили.
Вибач, Дарі, я намагався.
Що ти хочеш почути, чорт забирай?
Я зробив усе, щоб витягнути тебе.
Це було до чи після того, як ти здав значок і лишив мене помирати?
Гаразд.
- Я дозволю тобі це. - Куди ти йдеш?
Ти знаєш, що ти перший дурень, який думає членом?
Усе було не так.
Ти закінчив, чи плануєш з'їсти й мене?
Я зніму сорочку, щоб було простіше.
Уперед.
Залиш взуття, воно трохи хрустить…
Насправді…
Я б з'їв утричі більше.
Якби більше крові.
І місце, де сховатися.
Ти тут у безпеці. Я домовився з власником.
Я знаю цей погляд.
Що ти задумав?
Планую відкрити Роу.
Ти? Напівкровний байстрюк?
Ти дивишся на напівкровного байстрюка Абсалома Брейкспіра.
Ще чаю, містере Марлоу?
Так, будь ласка.
Панове, дякую, що завітали.
Я розумію, що політика канцлера викликала жах.
Міс Лонгербейн, без нелюдів, які працюють у нас на заводах і в магазинах,
багатьом із нас доведеться закрити бізнес.
Ну, я не вдаю, що розумію тонкощі бізнесу, панове,
але я вірю, що ми маємо підтримати політику канцлера.
- Для добра Бурге. - Добра Бурге?
Ця політика лише збільшила вартість бізнесу.
Вибачте, що заперечую,
але чи не вчора банда піксі пограбувала один із наших потягів?
Якщо можуть це, то який хаос вони можуть спричинити,
якщо їм дозволити вільно ходити містом?
Учорашня страта донесла правильне послання.
Усе це добре, міс Лонгербейн,
але нам треба годувати свої сім'ї.
Звісно.
І дітей, яким потрібна безпека.
Але я б не очікувала, що ви страждатимете за свою вірність партії.
Я вірю, що вірність має винагороджуватися.
Тож в ім'я вірності
я хотіла б збільшити вклад мого покійного батька у ваші заводи.
Я вже поширила цю пропозицію на інших членів нашої партії.
Усі вони погодилися.
Цей контракт значно збільшує вашу частку власності
на моїй фабриці.
Ви бізнесмени,
але я навряд чи можу позичати без застави,
ви згодні?
Але з огляду на обмеження нелюдів у Роу, ми все ще не маємо робочої сили.
А без дешевої робочої сили
у нас не буде шансів заплатити вам.
Панове, я відкрию вам маленький секрет.
Я вірю, що зможу переконати канцлера надіслати допомогу Пакту
в його битві проти «Нового Світанку».
Коли це станеться,
нам знадобиться промисловість, яка працює на повну потужність.
Винятки будуть зроблені
для повернення на фабрики кваліфікованих робітників-фей.
І ви, панове,
зможете заробити статки.
Але допомога Пакту
йде проти всього, за що стояв ваш батько.
Я не мій батько, містере Флетчер.
Я дуже вдячна, що ви всі обрали
підтримку мого лідерства в ці складні часи.
Я ніколи не покину тебе.
Якби ж я міг помінятися з тобою місцями.
Я кохаю тебе.
Без тебе я…
Дурень.
Мій дурень.
Усе гаразд.
Я тут, з тобою. Я не покину тебе.
Ти як, люба?
Недовго лишилося.
Може, є спосіб помститися цим виродкам з Бурге.
Про що ти?
Думаю, у мене є план. І мені знадобиться твоя допомога. Ваша.
Ми просили допомоги, а вони застрелили дівчину?
Вони ж монстри, Даліє.
Люди не зміняться.
Віньєт була дурепою.
Обережно!
Рухайся.
Сюди.
Агреусе?
Я думала, що більше тебе не побачу.
- Що це за місце? - Зараз це наш дім.
Дім? Ми тут лишаємося?
Чоловіки сказали, що ми ділитимемо його ще з двома сім'ями.
Ділитимемо?
Поки я не знайду викуп за нашу свободу.
Так. Звісно, має бути спосіб викупити наш корабель
і звільнити команду.
У чому річ? Усе гаразд?
Так. Звісно. Я спробую.
А ти? Що сталося?
- Ну… - Сідай отут.
Це було бентежно.
Вони відправили мене в будинок, а потім знову пішли.
Який будинок? Я не розумію.
Я теж. Вони просто лишили мене, як багаж.
Єдиною, хто говорив зі мною, була стара служниця.
Хотіла, щоб я чистила картоплю,
та робила дуже нахабні зауваження…
Щодо чого?
Щодо нас, щиро кажучи.
Вона знала про нас?
Так.
Це було дуже дивно.
Вона не говорила, як служниця.
Говорила про революцію.
Здавалося, що вона спостерігає, як я відповім.
- Вона тебе перевіряла. - Так.
Можливо. Я…
Я не знаю, що думати.
У неї був зламаний ріг. Вона сказала, що її звати Леонора.
Леонора?
Так.
Ця жінка?
Це вона?
Так.
Це вона.
Але хто вона?
Я не могла прокинутися,
хай би як не старалася, а потім вона…
Вона вдихнула щось у мене й…
раптом стало так, ніби я в комусь іншому…
бачу, що бачить він.
Вибач, мімо. Я не знаю, до кого ще звернутися.
Правильно, що прийшла до мене, дитино.
Ти впевнена, що бачила Іфу Цимані?
Я божеволію, так?
Можливо, дещо гірше.
Сила гаруспекс іде від смерті.
Це темна магія.
Кажуть, Цимані зачарувала звіра, який убив її,
і ходили чутки, що для тих, хто готовий заплатити,
вона входила в уми інших і змушувала їх щось робити.
Лихі речі.
Кажеш, вона в моїй голові?
Як? Вона мертва. Я бачила її смерть.
Можна?
Прошу.
Мімо?
Ти сказала, що бачила смерть Цимані.
Ти була поруч?
Так, була.
Помираючи,
вона передала тобі силу.
Але я її не хочу.
Я не хочу нічого спільного з цим.
Для твого блага, дитино, сподіваюся на це.
Бо видіння — це прокляття,
а прийняти зло — це стати злом.
Уна хоче покласти за це життя.
Як і Кейн, Федра та я.
Даліє, у нас є шанс кинути їхнє лицемірство їм в обличчя.
З твоїм благословенням ми хочемо завдати їм удару.
Сьогодні.
Брати та сестри…
Місяцями ми спостерігали, як наші феї голодували у бруді.
Наше дихання краде бас-дуб, а кляті людські топчуть нас.
Але вони забули…
хто ми.
Ми візьмемо нашу кров і наш біль
і тицьнемо їх просто під їхні бурзькі носи.
Хай вони зачують запах наших страждань.
Хай відчують його на смак.
Глянемо, чи сподобається.
План Віньєт мужній і розумний.
І там немає місця для помилок.
Тому я очолю рейд на Бурге.
Даліє.
Даліє, прошу.
Ти не можеш ризикувати життям.
Ти знаєш, вони цінують тебе.
Я можу це зробити.
Я б ризикнула життям заради «Ворона».
А я ні?
Здається, ти досі не розумієш, хто тут головує.
Здається, уявляєш себе лідеркою.
Я тобі відріжу крила, якщо спробуєш.
- Стій… - Геть.
Або стогни далі.
Побачиш, що буде.
Ми подбаємо, щоб спрацювало. Обіцяю.
Ми мусимо.
Значить, тобі не вдалося звернутися до його совісті?
Боюся, що ні.
Ну…
Я знаю, ти намагався.
Знаєш, я відчуваю твою матір.
Вона пишалася б тобою, як і твій батько.
Я стану з тобою та вимагатиму парламентського розслідування.
Це моє право як громадянина.
А з великою кількістю свідків, твоїми друзями-фавнами, Афіссою,
хай що з нами станеться, правда зрештою випливе.
Імовірно.
Сподіваюся.
Ти певен, що хочеш пройти через це?
Я не хочу.
Я мушу.
То як воно, бути по той бік річки, у Бурге?
Пахне тут точно краще.
Ми молимося за вас, містере Спернроуз.
Дякую, пані.
Чи не було звісток від вашої любої сестри?
Ну, ні, знаєте, я використав усі ресурси,
та й влада робить усе можливе, щоб врятувати мою дорогу Імоджен,
але її викрадач — скіпджек за фахом,
заможний фавн, досі уникав правосуддя.
Фавн із грішми. Ось до чого це призводить.
Прихована пристрасть до наших жінок.
Вибачте. Перепрошую, пані, але думка про це…
Бідолашний.
Якби тільки канцлер закрив фейський народ раніше.
Так. Якби.
Те, що вона лідерка опозиції, не означає, що ми противники з усіх питань.
Саме так. Я знаю, що у дам є неймовірна здібність переконувати.
Певен, їй і слова казати не треба.
После, але коли я…
Ви тремтітимете разом із нами.
Пані та панове…
Застрельте їх!
- Я не можу стріляти! - Захистіть канцлера!
Усі насолоджуються вечерею?
Ви не знаєте, як це — голодувати.
Але ми знаємо.
Пам'ятаєте нас? Ми пітніли на ваших фабриках. Дбали про ваших дітей.
А зараз ми голодуємо у ваших гетто, поки ви напихаєте шлунки.
Це Уна.
Вона помирає через бас-дуб.
Через вас.
Боляче дивитися, так?
Вам легше не бачити бруду, лайна та крові.
Це ж неприємно, так?
Не відводь очей!
Це бас-дуб.
Піксі вмирають від нього без ліку. Немає ліків. Немає рятунку.
Їхні сім'ї мусять дивитися, як ті гниють, кричать і вмирають.
Подивіться уважніше, що ви робите з нами.
Уперед, кохана.
Лети.
Ні!
Прощавай, кохана.
Ти знала про план «Чорного Ворона»?
Це був мій план.
- Віньєт! Ти там? - Усе гаразд.
Ходи, швидко.
Не кладіть їх там так. Тут є діти. Знесіть це!
- Знесіть їх. - Глянь, що вони зробили.
Люди.
Вони вбили Далію та Болеро.
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк
Творчий керівник Данило Качмарський