У ПОПЕРЕДНІХ СЕРІЯХ
Даріусе.
Планую відкрити Роу.
Ти? Напівкровний байстрюк?
Ти дивишся на напівкровного байстрюка Абсалома Брейкспіра.
Летить!
Можеш називати мене Леонорою.
Чому мене залишили тут?
Упевнена, скоро дізнаєшся, маленька.
Агреусе?
Майор Вір, чи не так?
Я б хотів поговорити з вами неофіційно.
Я вірю, що зможу переконати канцлера надіслати допомогу Пакту в його битві
проти «Нового Світанку».
Цей контракт значно збільшує вашу частку власності
на моїй фабриці.
Це темна магія.
Вона вдихнула щось у мене.
Раптом стало так, ніби я в комусь іншому.
Ти знала про план «Чорного Ворона»?
Це був мій план.
Ходи, швидко.
Вони вбили Далію та Болеро.
КАРНІВАЛ РОУ
Як, чорт забирай, вони їх туди затягнули?
Досі вдаєш детектива?
Вчинено злочин. Поліція мусить розслідувати.
Знову голови на палях.
Можливо, це зробила поліція.
Філо!
Відведи їх.
Паскудні обставини.
Усе паскудно.
То що ти дізнався?
Сталося між третьою та четвертою ночі.
Охорона, ймовірно, щось бачила, але зі мною не говоритиме.
- Так. - Бервіку!
- Його вже піймали? - За вами послали багато годин тому.
До сніданку? Хтось забруднив нашу милу стіну.
Ніхто не підходить.
Збережіть місце злочину.
Оце місце? Місце злочину тут?
Обережно, сержанте.
Ми ж не хочемо зіпсувати важливі докази, так?
За кілька годин про це знатиме все Роу.
Ну, це ж не може висіти, ні?
Коли знатимуть, що поліція прийшла й нічого не робила,
буде неприємно.
«Чорний Ворон» мали про це подумати, перш ніж вчиняти замах на канцлера.
- Що? - Минулої ночі.
Їхня банда спробувала перерізати горло Брейкспіру.
Я не таке чув.
Ну, я там був.
Застрелив одну з них сам.
Тож хто б це не зробив, це послуга нам.
Пішли вони…
І ти теж.
Ходімо, хлопці.
За кого, у біса, себе має Філострат?
Гарний нелюд — це мертвий нелюд.
Хіба не так, хлопці?
- Що за чорт? - Обережно.
Це він. Він убив Уну.
Ні. Не тут.
Ніби в мене буде інший шанс.
Ти тільки даси себе вбити. Вона б цього не хотіла.
Ходімо, хлопці.
Тетче!
По суті.
Вибач, Філо, та це не виправиш, діючи за правилами.
Правила створили не для нас.
Ну ж бо, знімімо їх.
Вони заслужили на гідний похорон.
Феї починають лютувати.
Зараз тобі тут небезпечно, людино канцлера.
Так, але я маю поговорити з тобою.
Слухай, минулої ночі нам усміхнулась удача.
- Нам пощастило. - Як саме?
Канцлера принизили.
Він був пригнічений.
Його можна усунути від влади, не засовуючи твою шию в петлю. Тож чекай.
Ніяких розмов про оприлюднення твого родоводу.
Немає часу чекати.
Так, та минулої ночі в мене з'явилася ідея,
яка може змусити відкрити ворота Роу ще швидше.
Поясни.
Ні. Не хочу, щоб ти був залучений.
Якщо вдасться, ти побачиш результати.
Та якщо схиблю…
і мене заарештують, ми повернемося до твого плану.
То ти проїхав усю дорогу, щоб попросити мене мовчати.
Ні.
Попросити довіритися мені.
Я мовчатиму.
Поки що.
Молодець.
Дякую.
Минулої ночі наша святиня була атакована фанатиками.
Але попри грубість і жорстокість їхніх методів,
ми не закриваємо очі на страждання фейського народу в Карнівал Роу.
Ми принесли їжу, ліки.
Бурге завжди простягне руку безпорадним і скромним.
Це не людська хвороба. Її можуть підхопити лише піксі.
Байдуже, я краще не ризикуватиму.
Ось, сподіваюся, це допоможе.
- Дякую. - Дякую, пані.
Там, звідки я, цього більше, я вас запевняю.
Дякую, люба.
Наче тебе прислав сам Мученик.
Це не забудеться.
Бурге зробить усе, що може, щоб полегшити страждання тут.
Міс. Прошу.
- Можете допомогти моїй дитині? - Ні.
- Їй теж потрібні ліки. - Мені шкода.
- Прошу. - Я…
Вибачте, я…
Прошу, міс. Прошу.
Не дайте померти моїй дитині.
Пані, прошу, не ворушіться. Маємо зловити цей момент.
І…
Філо! Ходи сюди!
- Ти подумаєш, що я здуріла. - Що це?
Чи були в тебе… дивні сни, видіння абощо?
Що?
- Ні. - Лайно.
Ми обоє були, коли гаруспекс помирала, тож я думала, що ти можеш…
Ні?
Не зважай.
- Кажи вже. - Гаразд.
Усі знали: стара відьма мала видіння.
І я думаю, що коли вона померла, то…
Зробила щось зі мною.
Я бачила смерть двох із «Чорного Ворона».
У видінні.
У видінні?
Не думала, що воно реальне,
поки не побачила дві голови на стіні й не зрозуміла, що бачила…
Бачила, як на них напали на церковному шпилі.
Там була така огидна гаргулья,
а коли я отямилася, мої руки були вкриті кролячими кишками.
І якщо це недостатньо огидно, учора це був нещасний кіт.
Одразу як побачила напад на військового.
Ти мала видіння про напад на військового?
Дякую, Філо, я зрозуміла, що геть здуріла.
Солдат армії? Біля цегляних бараків?
Через річку?
Звідки ти це знаєш?
Скажи про все, що ти бачила.
ПОСОЛЬСТВО ПАКТУ
Майоре Вір.
Дякую за зустріч.
Містере Мілворті.
Я коротко.
Ваш уряд може отримати необхідну зброю.
Протягом тижнів, а не місяців, якщо потрібно.
Ви просто маєте попросити.
І ви були готові
посприяти цій угоді?
Ваш посол говорив про необхідність запобігти неприродному союзу
між культурами людей і фей.
Думаю, я згоден,
тож хочу запропонувати допомогу.
Як цікаво.
Мені дали зрозуміти, що всю свою коротку політичну кар'єру
ви захищали права фей.
Боже.
Мені потрібні кращі шпигуни.
Запевняю, немає прихованих мотивів.
Попри всю повагу, містере Мілворті,
якщо плануєте затриматися в політиці,
рекомендую вам шукати приховані мотиви.
Краще два чи три.
Так, можливо, варто.
Дуже добре.
Я передам
вашу пропозицію моєму послу.
Не підведіть мене, містере Мілворті.
Вони не розслідуватимуть,
але я буду.
Знаєш, я завжди поважав «Чорного Ворона».
Вони яскраві, але ефективні, і знали, як триматися своєї території.
- Добре, що їх гідно поховали. - Добре.
Тоді ви допоможете мені.
Ніяких послуг. Я не працюю з поліцією.
Я не поліція. Уже ні.
Але просиш передати повідомлення поліцаю.
Констеблю Бервіку. Він із хороших.
І ти дивуєшся, чому тебе всі ненавидять.
Знаєш, що я роблю?
Керую бандою. Ось до чого все зводиться.
«Чорний Ворон»? Вони банда. Я це поважаю.
Але ви, поліцаї, теж банда, просто більша та зліша.
Але ти вдаєш, що не такий.
Головою ти досі в банді,
та решта тебе застрягла тут із рештою з нас.
Це не про мене.
Тебе не тривожить, що відбувається з Роу?
Я бізнесмен, містере Філострат.
Те, що зробили «Чорний Ворон», дуже на шкоду бізнесу.
Щасти їм, але вони отримали належне.
- Ніхто не заслужив такої смерті. - Ризики відомі.
Цей трюк змусив канцлера здатися слабким. Він не може заплющити на це очі.
Вони просили про допомогу.
Тоді вони ідіоти.
Єдина можлива допомога від Бурге — більше чобіт по нашим дупам.
До речі, забери свого друга-моррока, коли йтимеш.
У нас угода. Даріус лишається тут.
Це було до того, як твоя дама та її друзі наробили клопоту.
Побазікайте про це, але забери дружка звідси.
І куди піти?
Не мій песик — не моя проблема.
Хочеш, щоб я його забрав?
Достав моє послання.
Я міг би викинути його у провулок до інших волоцюг.
Ти хочеш моррока-ворога в такі часи?
Я думав, ти бізнесмен.
Гаразд. Яке послання?
Куди ми йдемо?
У єдине місце, де, я певен, тебе не потурбують.
- То не до тебе. - Нам зараз не потрібен пес-охоронець.
То ви з дамою вгамувалися?
«Дамою»?
Вона радше дасть крила відрізати, ніж угамується.
З таким жалюгідним, як ти, її немає в чому винити.
У цьому місці, Роу, немає спокою для таких, як ми.
Люди, як ми, не мають спокою.
Ніде.
Так? Як це?
Сиротам, мученикам, солдатам — нам слід бачити світ таким, яким він є.
- Світ такий, яким ти його робиш. - Світ — лайно.
А я думав, що ти мене підбадьориш.
В'язниця та війна показали мені дещо.
Я змінився. Більш ніж в одному сенсі.
Не тільки ти.
Я чув, ти виступив у палаці.
Дебют Філо Брейкспіра?
Я не розкрився.
З'явилися Ворони.
Напевно, їх послала Віньєт.
Так? Ну, добре їй.
Твоя дама знає, чого хоче.
Чи знає? Вона думає, що я досі в поліції.
- З чого вона це взяла? - Я напівнелюд, чорт забирай.
- Знаєш, у чому твоя проблема? - Ні, ти скажи мені, Даріусе.
Нелюд ти не в серці. Тільки в голові.
Ти скінчив?
Так, скінчив.
Заберімо тебе з дороги, поки ти не зголоднів.
Це підло, Філо. До біса підло.
Сер.
У нас наказ відвести вас до канцлера.
Містере Мілворті.
Канцлере.
Я призначив вас своїм спеціальним радником, бо потребував стійкого впливу.
Чесного чоловіка.
Я помилився?
Канцлере, я завжди був правдивим і відвертим із вами,
наскільки міг,
і завжди буду.
Тоді просвітіть мене, чому ви були на похороні піксі,
які атакували бенкет.
Я не приховував відвідин похорону, сер.
У мене давні стосунки з піксі.
Як ви знаєте, канцлере.
Звісно, я знаю.
Я маю поставити вам дуже важливе питання.
І питатиму тільки раз.
Ясно?
Ви знали, що «Чорний Ворон» збиралися зруйнувати наш прийом?
Ні, сер, я не знав.
Точно?
Це була найбільша несподіванка в житті.
А в моєму житті несподіванок вистачало.
Розійтися!
Сер.
Ад'ютант посла Пакту…
Майор Вір.
Вір, так.
Він щойно звернувся з найгрубішим, найдратівливішим проханням.
Щойно?
Панове, нам не слід впадати в дівочу істерику,
бо Пакт попросив зброю швидше.
Я пропоную на обмеженій основі знову відкрити Карнівал Роу.
Після того, що сталося в Белфаєр? З тією хворобою піксі?
- Маячня! - Нехай закінчить, Найджеле.
Дякую, канцлере.
Думаю, ми всі згодні, що нам потрібні ці феї-робітники
на наших фабриках, щоб збільшити виробництво
та вкластися в нові строки.
Ми це можемо, панове,
як буде ваша воля.
Звісно, ми платили б їм символічно.
Випускайте найсильніших із них на день.
Це могло б утихомирити Роу та стати послу в нагоді.
Саме так, канцлере.
Розумний план, міс Лонгербейн.
То наші партії дійдуть згоди.
Канцлере, можна?
Що ще, Вайнтраут?
Перепрошую, сер, та маю попередити вас щодо міс Лонгербейн.
Вона вдає гуманістку, та має на меті наживу.
Нажива й крадіжка. Я ніколи не бачив більш…
- Про яку наживу ви кажете? - Фабрики, які вона прагне знову відкрити.
Вона володіє цими фабриками.
Вона купила їх за нашими спинами.
І у вас є докази цього?
Канцлере, вона добре плутає сліди, та я можу й знайду тверді докази.
Тоді раджу принести їх мені
й припинити гаяти мій час партизанськими наклепами.
Повертайтеся з доказами.
Не раніше.
Але, канцлере, точно…
Не змушуйте мене викликати охорону.
Гарного вам дня, містере Вайнтраут.
Легко.
- Є. - Гаразд.
Агов.
Містере Спернроуз.
Містере Пембрук.
Луїзо.
- Ви не переїздите? - Ми б за вами сумували.
Аж ніяк ні. Просто позбуваюся старих реліквій.
Щось чути від Імоджен?
Нічого.
Бачите, клятий фавн…
Ну, він її добре ховає.
Перепрошую…
Вибачте, а яка причина візиту?
Ходять чутки.
- Просто чутки, звісно. - Луїзо…
Він має знати, що люди говорять.
Краще почути це від нас, ніж від якихось пліткарів.
Так, звісно.
То які чутки?
Припускають, що вашу сестру аж ніяк не вкрали.
Що вона пішла з фавном із власної волі.
Це…
обурливо.
Я так і сказав. Цілковита маячня.
І хто поширює цей наклеп?
Ну, моя служниця почула це від кухарки, яка почула це від своєї сестри,
яка чула це від наймита того фавна.
Камердинера…
Ферґус? Так його звали? Але ви знаєте, як базікають слуги.
Чоловік на вигляд надзвичайно вірний,
розповідає всім, що його господар й Імоджен утекли.
- Безглуздя. - Так.
Що ж, я вірю, що ви не сприйматимете таку брехню.
- Звісно, ні. - Звісно.
Звісно.
Я впевнений, що ви знайдете вихід.
Дякую за ваш час.
Філо, ми займаємося цим цілий день.
Це остання триклята церква, до якої я тебе веду.
Турмалін?
Так.
Ти бачила цю гаргуйлю?
Так, це вона. Саме ця.
Добре.
Тоді це сталося тут.
Ну, тоді я краще вас залишу.
Ні. Ти можеш знадобитися.
Прошу.
Обережно!
Ну, я знайшов тіла.
Мене знудить.
Як, у біса, вони там опинилися?
Який убивця зміг убити двох Чорних Воронів на шпилі?
Не людина. Це ясно.
Напевно, піксі. Та сама, що вбила лейтенанта, можливо.
Допоможеш нам?
Ти можеш щось іще сказати про вбивцю?
Ні, я лиш бачу його очима.
Якось я бачив, як стара гаруспекс читала з нутрощів тварин.
Так створюють видіння.
Ні.
Це зла магія, Філо.
Гаразд. Це найгірша частина.
Це кінець.
Якщо не спрацює, хоч знатимеш, що спробувала.
Ненавиджу тебе!
Що за лайно…
Брудна нелюдко!
Турмалін?
Що сталося? Що ти бачила?
Кейне.
Кейне!
Що?
Ми так легко не здамося.
Полеглі цього б не хотіли.
Ти рада, що Далія мертва.
Ти її ненавиділа.
Вона намагалася чинити правильно на власний погляд.
Намагалася вижити у світі, який нас не хоче.
Але лотереї? Крадіжки? Це був поганий спосіб зробити це.
Вона давала нам їжу. Давала роботу.
Стримувала нас. Ми боролися за бурзькі клапті.
Я думала, якщо будемо мирними, вони виявлять милосердя.
Якщо повзатимемо, братимемо лише необхідне,
вони нас почують і допоможуть. Ну, вони нас почули,
і не змилосердилися.
Ні над Далією, ні над Болеро, ні над Уною!
Уна померла не просто так.
Вона була відважнішою за нас усіх.
Але тепер ми знаємо правду.
Буржцям начхати, що з нами станеться.
Якщо бас-дуб нас не вб'є, це зроблять людські.
Тож ми маємо оборонятися.
Проти тисяч, які нас зачинили й оточили?
Ми маємо показати, що тепер якщо вони ріжуть нас, ми ріжемо їх!
Якщо вони стріляють у нас, прибивають наші голови до стіни,
вони заплатять за це власною кров'ю.
Може, тоді вони подумають двічі.
Ми теж сердиті.
Але ми не воїни.
«Ворон» був у Тірнаноку.
- Це було дуже давно. - І погляньте на нас тепер.
Вживаємо дурман замість того, щоб повстати.
Якщо «Ворон» нічого не зробить, то хто тоді?
Хто зможе?
Вибачте.
Так! Так.
Та годі.
Гаразд.
Гаразд! Чого ти від мене хочеш?
Поглянь, я зараз тут. Тож виходь.
Уперед.
Ну ж бо!
Виходь, стара потворна відьмо!
Покажися!
Хто ти?
Не відьма, на яку ти чекала.
Даріус. Друг Філо.
Він сховав мене тут.
Напевно, забув, що я вторгаюся.
Гаразд.
Звісно, забув.
Я піду.
Так, точно, Даріус.
Ви були солдатами. Ви билися в Ануні.
Билися та програли, так.
Ти не вторгаєшся.
Вибач?
Я тут не живу.
Не зовсім. Я не мала…
Байдуже. Ти бився в Тірнаноку,
маєш кілька шрамів, що вказують на проблеми,
тож було б неправильно виганяти тебе.
Турмалін.
Гаразд.
Приємно познайомитися…
Турмалін.
- Ти любиш чай, Даріусе? - Що?
Чай?
Чай.
Так.
Я люблю чай.
Добре. Сідай.
Ну ж бо, сідай.
Відклич ці позики, як тільки отримаєш контроль над заводами.
Отримати перепустки для твоєї родини буде легко.
- Заберемо їх із Роу. - Ні. Поки ні.
Ти лишаєш їх там, у цій в'язниці під відкритим небом?
Ти ж ніби не сентиментальна.
Я там була сьогодні вранці, у Роу.
Якби ти це бачила, Ніллі…
Якби відчула запах…
Ця жахлива хвороба.
Навіть маленькі помирають.
Я потримала одну недовго, крихітну піксі.
Із бас-дуб?
Це хвороба піксі. Не передається людям.
Дурний ризик.
Ніллі, це була така крихітка.
Геть безпорадна.
І вона помре, я це бачила. Через мене, через нас…
Ти скінчила?
Скінчила що?
Бути слабкою.
Ти завжди була добросердою.
Ти єдина, хто так вважає.
Ну, я єдина, хто тебе знає.
- Щоразу, як твій батько бив мене… - Через мою поведінку.
Коли це закінчувалося, ти втішала мене,
навіть якщо за це били й тебе.
Це була моя вина.
Якби я була хорошою…
- Ти була дитиною. - Як і ти.
Ми були малими. Не мали влади.
Але ми вижили.
Так і є.
І чому саме?
Бо ми сильні.
Сильніші, ніж твій батько. Сильніші, ніж будь-хто з них.
Так.
І ми пообіцяли, що він заплатить за те, що зробив із нами.
Він і всі чоловіки, як він.
Так.
Подумай, як далеко ми зайшли.
Про все, що ми зробили, щоб захистити твою силу та становище.
Ти дійсно хочеш цим ризикнути?
- Ні. - Добре.
Бо один неточний крок і ми можемо все втратити.
Ти поки що не канцлерка.
Добраніч.
Ферґусе?
Це ти?
Містере Спернроуз.
- Ви застали мене в незручний момент. - Не зважай на це.
Ти мені допоможеш?
Ти маєш знати, куди поїхали моя сестра й містер Астрайон.
- Чому б я це знав? - Ти досі наглядаєш за його справами тут.
Тож маєш спілкуватися з ним.
Якби знав, то не мав би права сказати.
Я знаю, вона кохає його. Знаю.
І я прийняв це.
Ясно, що Імоджен не потрібне моє схвалення,
вона не дбає про сором, якого мені завдали її дії.
Уявляєш, увесь світ
пліткує, що вона закохалась у фавна?
Перепрошую, сер, але я служу фавну.
Я добре знаю, що кажуть люди.
Так.
Ти знаєш, чи не так?
Просто Імоджен — це вся родина, яка в мене лишилася.
І я краще втрачу гордість, ніж сестру назавжди.
Я можу це зрозуміти.
Тоді прошу, я хочу їй написати, ото й усього.
Пояснити свою вузьколобість.
Якщо є надія помиритися, я маю спробувати. Маю.
У мене для вас неприємні новини.
Востаннє я чув, що містер Астрайон і міс Імоджен були на «Лебеді»,
коли їх узяли в полон біля берегів Раґуси.
У полон?
Це повстанці Пакту — «Новий Світанок».
То Імоджен…
- Вона в небезпеці? - Не можу сказати.
Але там іде громадянська війна.
Не думаю, що ви можете їй написати.
Так.
Раґуса, ти певен?
Я чув це від членів команди «Лебедя»,
яких відпустили неушкодженими.
Ферґусе…
ти вірний чоловік і я не хочу тебе образити.
Це найменше, що можу зробити.
Прошу.
Прийнято.
Слуга-нелюдолюб!
Знаю, що Віньєт не казала тобі про це місце.
Вона тут є?
Можливо.
А тобі не слід бути.
Я чув, тебе називають Кейном. Правильно?
Уна була мужньою.
Я був там, коли вона померла.
Вона мала знати, що це її останній шанс зробити щось.
Для всіх фей у Роу.
Віньєт має почути, що я скажу,
тому я зайду всередину, але прошу ввічливо.
Відійди, будь ласка.
Віньєт?
Як ти нас знайшов?
Ваших товаришів-Воронів убила не людина.
Кажеш, це був один із нас?
Я знайшов, де це сталося. Тобто Турмалін.
На шпилі Святого ван Арагорна. Жодна людина не могла туди потрапити.
- Турмалін? - Послухай.
Це важко зрозуміти, але в неї видіння.
Справжні видіння.
Якось пов'язані зі старою гаруспекс, відьмою.
Вони привели її до тіл.
Спитай її, якщо не віриш мені.
Річ у тім, що вбивця — не людина.
Ну, Уну застрелила людина.
Сержант Домбі, правильно?
Ні.
Не можна полювати на поліцаїв.
Ви не уявляєте, яка купа лайна впаде на Роу.
Щоб стало гірше, ніж є?
Що ще вони можуть зробити нам?
Поговори з ними.
Це беззмістовно.
Навіщо це мені?
Вони праві.
Ти не знаєш поліцію так, як я.
Якщо знищите одного з них, усе Роу згорить.
Вони прийдуть за нами всіма.
Вони ніколи не приймуть тебе за свого.
Ти ж це знаєш, так?
Йдеться не про мене.
Думаю, про тебе.
Думаю, про нас.
Про мене, яка стоїть тут зі своїми людьми.
І тебе, який стоїть там із вибором.
Ти з нами чи з ними?
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк
Творчий керівник Данило Качмарський