Удома, навіки вдома.
Сер.
За родину.
Про них говорять у місті.
Дякую.
Перепрошую. Дарунки сюди.
Вона чудова.
Езро.
Агреусе! Усе гаразд?
- Де ми? - У безпеці.
Ми в Раґусі.
Тобі наснилося жахіття.
- Так? - Так.
О, боги.
Хочеш про це поговорити?
Ні?
Я тут. Ти тут.
Це має значення.
Тільки це має значення.
Що це?
Казали, що це дзвінок до сніданку.
Що думаєш? Можу щось принести,
- якщо не хочеш спускатися. - Ні.
Ходімо донизу.
Гаразд.
Ходімо донизу.
Я на тебе чекатиму.
Я вас потурбував, пані?
Потурбували мене? Анітрохи.
Моїх чоловіка й дітей поселили в іншій будівлі.
Боюсь, я не розумію.
Нас там було четверо, поки ви не з'явилися.
А потім нас викинули без попередження, щоб звільнити місце лише для вас двох.
Це була ваша кімната?
Запевняю вас, ми не наполягали.
Що у вас двох такого особливого, що сама Леонора нас викинула?
Ти спізнишся на роботу, товаришко Ханна.
Звісно. Уже йду, товаришу.
Вибач, що так довго.
Не переймайся, люба.
Цей чоловік… Він був на нашому кораблі? Клянусь, упізнаю його форму.
- Добрий ранок. - Я не впізнаю його.
Імовірно, він украв її. Схоже, тут так робиться.
А тепер сніданок.
Я не пам'ятаю вашого імені, та чи не були ви на «Лебеді»?
Так, пані. Був.
- Вітаю, сер. - Вітаю.
- Ходімо, люба. - Команда тут розквартирована?
Хочу знати, що про це скаже капітан Хавершем.
- Насправді… - Я забув тобі сказати,
що капітана Хавершема та його офіцерів… Їх звільнили.
Відпустили? Справді?
Так, пані. Вони відпустили офіцерів.
Їм пощастило. А от вам ні, боюся.
Можливо, не найбільше.
Я краще піду. Скоро будуть подробиці про роботу.
Щасливо, міс Імоджен.
Подробиці про роботу? Це погано, що ми заручники,
але примушувати чоловіків…
Насправді, не тільки чоловіків.
Вибачте, що перебив. Я Кастор. Радий знайомству.
Імоджен Спернроуз. Але ви це знаєте, чи не так?
Так і є.
Думаю, вас прислали сюди, щоб наглядати за нами.
Леонора сказала, що ви розумні. Не те що інші манірні жінки з Бурге.
І зазвичай Леонора права.
Я керую вашим блоком.
Це може звучати трохи страшно,
але це спосіб сказати, що я показую людям їхні обов'язки.
Як дворецький, напевно.
Не даю втрапити в халепу.
- Допомагаю влаштуватися. - Влаштуватися?
Ми тут не влаштуємося.
Скажи, прошу, цьому дивному чоловіку, що ми підемо
за першої можливої нагоди.
Так і є.
Я наполягаю на зустрічі з вашим старшим офіцером.
Чи це ваша королева?
Непогано.
Королева, точно. Скажете їй це під час зустрічі.
Хоча може минути час. Вона — жінка заклопотана. Іде війна.
Я дозволю вам двом закінчити сніданок і розкажу подробиці роботи.
Ні…
Агреус не працюватиме, як звичайний роботяга.
Тут усі працюють.
У цьому нема сорому.
Це найвища честь для всіх нас.
Фей і людей. Чоловіків і жінок.
- Ви ж не думаєте, що Імоджен… - Дорога до фабрики приємна.
До зустрічі з обома за пів години.
КАРНІВАЛ РОУ
РАҐУСА
Прошу.
У нас новітні виробничі системи.
Досить, щоб спорядити дві армії, якщо знадобиться.
Ми маленькі, але можемо перевершити їх.
Отож, ви обоє почнете з простого…
Куди ви?
Я працюватиму за нас обох.
Кохана.
Дякую.
Отож…
Лідере блоку…
де мені почати?
Ні. Спочатку зніміть цю оболонку, а потім завантажте наступну.
Ви пам'ятаєте, як працювати у поті чола.
Самі проклали собі шлях.
Мене турбує не робота.
А те, що я роблю зброю для викрадачів.
«Викрадачі» — це занадто.
Можете вважати нас визволителями.
А мої офіцери? Ви їх звільнили?
Керували кораблем невільників.
Вони не мали законних претензій на своє життя
після того, як украли так багато.
Не невільники.
Наймані слуги.
Чесна угода.
Працюєш за свободу.
Кажете так, ніби все цивілізовано. Ніби в них був вибір.
Моя команда нікого не примушувала.
Ваша команда служила системі, яка зробила всіх рабами.
Або майже ними.
І ви це знаєте.
Ви теж на цьому заробили.
Так, ви нажилися непогано.
І ви намагалися купити собі шлях до визнання.
Не те щоб вам це вдалося.
Трохи жалюгідно, якщо спитаєте.
Я не питаю.
Знаю, ви ковтали ту саму брехню, що й робітники, яких ви поневолили.
Вибачте, наймані слуги.
Скажіть мені, що спонукає таких, як ви,
робити таке, га?
Ви з Кастором, здається, ладнаєте.
Він тебе заохочував розмовою?
Аж ніяк.
Перепрошую, але їжа для працівників, а не глядачів.
Ви ж не думаєте, що вона не їстиме?
Я не думав, що вона не працюватиме, але було саме так.
Як по-лицарськи.
Вам колись набридало бути таким самовпевненим?
А вам?
Напевно, жодного разу в житті не відчувала голоду.
Може, це піде їй на користь.
Що в ній вас захоплює?
Те, що вона вродлива? Чи корисна?
- Сер, пильнуйте язика. - Чи… Ні.
Вона — усе те, чим не є ви. Усе те, чим хочете бути.
Багата, культурна… Людина.
Дійсно нудно дивитись, як усі працюють, містере Кастор.
Покажіть, де я можу знадобитися.
Ви обоє гарно попрацювали. До зустрічі вранці перед черговим днем.
- Добраніч, містере Кастор. - Товариш.
Гаразд, добраніч, товаришу.
І вам теж, товаришко. Але маю попросити вас зачекати.
Чому?
Леонора хоче поговорити з вами.
- З нами обома, звісно. - З нею.
Ходімо, містере Агреус.
Я не дозволю їй піти.
Її повернуть вам цілою, не турбуйтеся.
До останньої стрічки.
Усе гаразд, коханий.
Упевнена, це ненадовго.
То як воно було?
Гідність чесної праці.
Я досить ображена.
Але ти це зробила.
День роботи, усе для себе.
У мене склалося враження, що для вас.
Тут ніхто не працює для когось.
І ми володіємо тим, що виготовляємо. Усі ми.
І чого б це мені хотілося мати стільки рушниць?
Ти б могла хотіти їх, якби мала зустрітися з армією Пакту.
Тебе здивує, якщо я скажу, що мій партнер — людина?
Я б мала сказати ні з урахуванням моєї ситуації,
але насправді так.
Мене виховували з упередженнями.
Я іноді боюся, що ніколи не позбудуся їх повністю.
Революція.
Вона починається в голові та в серці.
Це завжди важче, ніж думаєш.
Так і є.
Я кохаю Агреуса.
Але я все ще намагаюся звикнути
до загальної ідеї про людину та фею разом.
Я цим не пишаюся.
Але…
Я думала, можливо, стане легше.
Або ти станеш сильнішою.
Станеш, маленька, обіцяю.
Коли я тільки закохалася в Томаша,
я молилася про прийняття.
Але перед цим я молилася про терпіння.
Терпіння?
Через його ноги.
Його ноги?
Його жахливі кістляві ноги.
Схожі на деформовані руки там, де мають бути копита.
Я старалася з усіх сил.
Ми обоє старалися.
Він не чіпав моїх копит цілу вічність.
Вони… на любителя.
Якби в Пакті дізналися про нас із Томашом,
мене б стратили,
а мої роги прибили до стіни як попередження.
Ти про це знала?
Йому б висунули догану,
упевнені, що він піддався чарам спокусниці-фавна.
Наче в мене є така сила.
Чи це так у Бурге?
Я не знаю.
Ми поїхали, перш ніж дізналися.
Тут ви вільні, Імоджен.
Ти й Агреус.
Тут, але ніде більше у світі.
Ваші простирадла, можливо, не такі гарні,
але ви вільні кохати, як хочете.
Ти це бачиш?
Добре.
І не хвилюйся. Якщо я змогла звикнути до ніг,
ти звикнеш до копит.
Але його впертість має тебе непокоїти.
Він не впертіший, ніж будь-який інший чоловік.
Те, що ми будуємо тут, — крихка ідея:
люди та феї, чоловіки та жінки працюють разом, як рівні.
У нас багато ворогів. Ми не можемо мати їх серед нас.
Якщо Агреус і далі опиратиметься, я боюся за нього.
За вас обох.
Я розумію.
Я так і думала.
Коли мені чекати на Імоджен?
Про це треба питати Леонору.
Добраніч, товаришу.
Кастор.
Так, товаришу?
Що сталося з пані Ханною?
Перепрошую?
Її спальник, її речі зникли. Де вона?
- Не знаю, про кого ви кажете. - Пані Ханна.
Вона спала в коридорі минулої ночі, а ви розмовляли з нею цього ранку.
Де вона?
Такої людини не існує й ніколи не існувало,
тож ніхто не має говорити про неї знову.
Ми виявили, що маємо чимало спільного.
Невже?
Так. Якщо говорити з нею, то й невтямки, що вона — лідерка революції.
Вона — звичайна людина.
Але вона не звичайна.
Вона керує армією.
Ухвалює рішення.
Віддає накази.
Думаю, так і є.
Може, ми поспішили з висновками щодо цього місця.
Поспішили?
Не думаю.
Це єдине місце у світі,
де ми можемо бути разом і нікого це не турбуватиме.
Слід розглянути пропозицію Леонори залишитися.
Пропозицію?
Пропозицію можна відхилити.
Ти нічого не знаєш про це місце чи цю жінку.
Я знаю, що вона розуміє мене так, як ніхто…
Як мало хто може.
Вона вбивця.
Ти про це знала?
Та годі.
Офіцерів із «Лебедя» не звільнили.
Вона їх розстріляла.
Стратила поруч зі мною. Стратила навіть без суду.
Невинних людей.
- Не можу в це повірити. - Тому ти їх і не бачила більше.
Бо вони поховані тут, у Раґусі.
Ти хочеш такого ж для нас?
Імоджен, це жахливе місце.
Неприродне місце,
хай би що вони тобі казали, хай би що ти чула.
Але тут ми разом. Це вже щось, хіба ні?
Імоджен…
Є стільки всього, що ми маємо дізнатися одне про одного.
Є стільки способів кохати одне одного.
Можливо, тут у нас може бути шанс.
Хотів би я, щоб це було правдою.
Хотів би.
Але це місце — брехня.
І я не заспокоюся, поки не витягну нас звідси.
І ти не маєш.
Якщо це місце — брехня, то хіба всі інші місця — ні?
А якщо це найкраща брехня, яку можна знайти?
Куди ми підемо?
Куди можемо піти?
Я не знаю поки.
Але куди б не пішли,
там буде не так небезпечно, як тут.
Ви переконали мого генерала,
що Пакт купує рушниці Бурге, щоб використати проти нас.
Чому я маю вірити цьому звітові?
Бо я на власні очі бачив укладання угоди в Белфаєр-Гол.
І я ризикував життям, щоб привезти новину вам.
Езра Спернроуз до ваших послуг.
БУРГЕ
Я вдома!
Так і є.
Зайшов випити пінту?
- Одну чи дві. - Чи три, чи чотири.
Краще йди мийся. Вечеря от-от буде на столі.
Тату?
Увага!
- Звіт. - Усі присутні та на обліку, сер!
- Мама? - Так, сер.
- Дідусь? - Так, сер.
Добре, Райфе, мій хлопче.
Яка рука?
Серйозно?
Тринадцяті легкі драгуни!
Дякую, та!
Ходи сюди.
Це ти, хлопче?
Так, тату.
Що за чортівня?
Хлопці в пабі купили тобі кілька пінт, бо ти прикінчив ту сучку-недлюдку?
Добирай слова, тату.
Ти знаєш, що Моллі думає про погані слова поруч із хлопцем.
Світ поганий.
Сім'ї поліцаїв не можуть бути глухими та сліпими, не ті часи.
Хлопець теж міг би до цього звикати.
Ти правий, тату.
Скажи про це Моллі, а я радо долучуся.
Якби я міг творити дива, я б не був у клятому кріслі. Будьмо!
- Це мій пиріг? - Так, біфштекс і нирки сьогодні.
Це дорого.
Хлопці купили його для тебе.
- Не так і погано бути героєм? - Тату!
До тебе прийшло кілька друзів.
Я пишаюся тобою, хлопче.
Чорт забирай.
Це 13-й легкий драгун, так?
Так!
Звідки ти знаєш?
Я сам носив цю форму.
Зносив до дір.
У Тірнаноку.
Я і цей мій товариш.
У щасливому 13.
Ви прийшли у мій дім?
Вітаю.
Твої друзі залишаться на вечерю? Їжі вистачить.
Ні, вони тільки на хвилинку.
Чому б тобі не піднятися нагору з хлопцем?
Не варто, пані. Ми просто розважаємося. Так?
Не хвилюйтеся.
Я не кусаюсь.
Що в тебе ще є?
Ти.
- Ти клятий малий… - Тихо, Домбі!
Вислухай мене.
Ти хочеш мене вбити, ласкаво прошу спробувати.
Назовні. Це чесна гра.
Це мій дім! Мій клятий…
Усе не так.
Я мав убити цього маррока, коли ми мали шанс.
Слухай, вилупку.
Ми прийшли врятувати тебе.
- Від чого? - Від «Ворона».
Піксі, яку ти вбив, була дружиною одного з них.
Вони хочуть зрівняти рахунки.
Ні. Вони не посміють убити поліцая.
Усе не так, як було, Домбі.
Вони вважають, якщо вже помирати,
то з вами разом. Починаючи з тебе.
Пішли вони. Хай спробують.
Якщо ми впіймаємо того, хто вбив двох інших Воронів,
дамо їм трохи правосуддя, вони можуть заспокоїтися.
Подумай про це.
Розумно?
Та що я можу з цим зробити?
Це був не я чи хтось із моїх хлопців. Я б знав!
Я тобі вірю. Вони — ні, але я вірю.
То я благословенний.
Хто підозрюваний? Це треба на когось повісити.
Я не знаю.
Але я знаю, що це не людина. Це точно інша фея.
Припини бути падлюкою й допоможи мені.
Я зможу її впіймати.
Допомогти тобі?
Усе стишити, а не погіршити.
Може, врятувати свою шкуру заразом.
Та пішло це до біса.
Я внюхав піксі.
Я знаю, ти тут.
Ти стежила за мною.
Я сподівалася, що помиляюся, але ти тут,
- попереджаєш вилупка. - Хочу відвернути катастрофу.
- Ти обрав не той бік. - Тут немає боків.
Якби було так, то цього б не сталося.
Не треба було б захищатися.
І знову те саме.
Тільки їх уп'ятеро більше, ніж нас.
Подумай про це, Віньєт.
Вони тікають через задні двері.
Ти виграв їм час?
Дідько!
Хто це, у біса, такий?
Ти вбив його дружину. Краще біжи.
- Ну ж бо! - Дідько, повільніше!
Домбі, біжи!
Ми відірвалися?
Він бере наші дорогоцінні ресурси
- та віддає їх Пакту? - Уперед!
Геть із дороги!
- Домбі! - Я за тобою!
Поки ми далі сповзаємо в цю економічну трясовину.
Геть!
Час молодому Брейкспіру засвоїти урок!
Ми — нація пари та промисловості!
Ми — нація віри!
Ми — нація…
- Агов! Стій! Він украв мого коня. - Їдь!
- Тримай її! - Це не твоя війна!
Даріусе!
Даріусе, угорі!
Стережися, феє!
Та ви що, жартуєте?
Домбі!
Ні!
Ти тільки погіршиш усе!
Вилазь, стара паскудо.
Ходімо.
- Це був цей пістолет, так? - Прошу…
Так?
- Кейне. Стій! - Він…
- Він убив Уну! - Це її не поверне!
Годі! Обоє!
То такою ти стала?
Такою мене зробили люди.
Заарештуйте Філострата.
Ви двоє, зі мною!
Піксі на свободі!
Не рухайся!
Забираймося звідси.
Приведіть сюди цього напівкровного ідіота.
Киньте його в камеру. З ним може статися неприємність.
Ні.
Я не хочу, щоб він тут смердів.
До того ж ми знаємо, де його знайти.
Бервіку!
Відведи цього брудного нелюда назад у Роу.
Де йому й місце.
І нехай хтось знайде цього триклятого маррока!
Мученику, Філо. Що ти зробив?
Дав сержанту Домбі інформацію про нашу справу.
Він сприйняв її на диво добре.
- Усе гаразд? - Могла сказати, що його друг маррок.
Мала дозволити мені вбити його!
- Філо нас зрадив! - Не захищай його.
Не захищаю! Але не він був ціллю.
Філо став на його бік.
Він із ними.
Я попереджала тебе, але ти не слухала.
- Чому ти так кажеш? - Смерть.
Нею смердить навколо тебе.
Знаю, я не мала вдаватися до темної магії, не хотіла. Але…
Так, я зробила це, але щоб допомогти декому.
Видіння — прокляття. Я тобі казала.
Це сталося знову.
Я бачила очима цього… Того, що вбиває людей.
Тільки цього разу воно йде за мною!
Ти бачила власну смерть?
Усе інше, що показували мені видіння, збулося.
Вони помиляються?
Не знаю, дитино.
Але є те, чого не мають знати живі.
Прошу.
Я думала, що ти прийдеш за допомогою, тому позначила правильні сторінки.
- Та вже надто пізно. - Ні, сторінки з чим?
Зі старим рецептом.
Щоб викликати світло й очистити темряву всередині тебе.
Тобто вигнати стару відьму з мене?
Але якщо ти намагаєшся очистити темряву, коли сама стала темрявою…
Ні. Не стала. Клянуся. Я не стала темрявою.
Ні, не я. Це була одноразова ситуація
«допоможи другові», і це скінчено, тож…
Прошу.
Мило!
То я просто змішаю це зіллячко, ковтну його й бац!
Ніякої більше відьми, видінь абощо?
Я не впевнена.
Це стара магія.
Ніхто не пробував її шість віків.
Гаразд, ну, дякую за допомогу.
Не дякуй мені.
Отрута вже глибоко в тобі.
Навіть якщо це спрацює, витягувати її…
буде нестерпно.
Свіжа мандрагора?
Де, чорт забирай…
Не відчиняй двері!
Даріусе?
Який зараз день?
День Мученика, той самий, що й сьогодні вранці.
Я тебе поранив?
Мене? Ні. Я ціла.
Ти маррок?
Так.
Вибач, я це пропустив.
Але як? Зараз навіть не повний місяць.
Пакт знайшов спосіб.
Так вони виграли війну.
Мене вкусив солдат-маррок.
Мені шкода.
Коли армія дізналася, що в мене всередині…
Вони мене зачинили.
Різними способами видобували це.
Експерименти, тести.
Різні форми болю.
Точно. Шрами.
Так.
Шрами.
Іноді…
біль був таким сильним…
Я…
Я молився.
Я справді… Справді молився про смерть.
Але навіщо вони це робили?
Щоб зробити власних солдатів-марроків.
Ні, тобто чому твоя армія зрадила одного зі своїх солдатів?
Я більше не був солдатом!
Я був просто нелюдом!
Вибач.
Мені дуже шкода.
Можеш це контролювати?
Здебільшого так.
Але краще не штрикати мене нічим гострим.
Ні, прошу.
Гаразд. Чому б тобі не зайти всередину й не прибрати?
Краще я сидітиму зачинений тут.
Обіцяю не штрикати тебе нічим гострим.
Я витягнув тебе, а ти віддячив мені, створивши нові проблеми?
Намагався запобігти цьому, але не зміг.
Прийде поліція, Бозе.
Скажи своїм ховатися.
Ти поранений?
Ні. А ти?
Думаю, маю тебе похвалити.
Поліція знає, що це ти.
Тобі треба тікати.
Куди саме тікати?
Назад у Тірнанок?
Я можу витягнути тебе, поки все не вляжеться. Знайти безпечне для тебе місце.
Ти виступив проти фей і всі про це знають.
Це не я маю тікати.
Зі мною все гаразд.
Є ціле гніздо Воронів, які іншої думки.
І я ніяк не можу тебе захистити.
Якщо можеш вибратися, зроби це.
Я нікуди не піду.
Ну, випиймо за це.
Дідько.
Так.
Гарна з нас пара, еге ж?
Була якийсь час.
І було весело обманювати себе.
Так.
Було.
Кляті поліцаї тут! Тікайте!
Де, у біса, ховається цей «Чорний Ворон»?
- Вони вб'ють нас усіх. Маю їх попередити. - Я попереджу. Ти маєш іти.
Не йди!
Швидше!
Швидше, не ставай їм на шляху!
- Де Ворони? - Відчепися від нього!
Домбі! Що це, у біса, таке?
- Ти! Де «Чорний Ворон»? - Не шкодьте нам!
- Не буду, якщо скажете мені. - Я не знаю!
- Чорт, ти скажеш мені, де вони! - Не шкодьте нам!
- Ти скажеш мені зараз або… - Вони там!
- Ворони там. - Дідько! Уперед!
Сюди, друзі!
- Уперед, хлопці! - Нам сюди!
Убийте їх.
Припиніть стріляти!
Ви прийшли за мною!
Я була в Бурге, щоб убити поліцая, який застрелив Уну.
Це вона?
Вона не заслуговує на чисту смерть.
Збережіть її для Гідри.
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк
Творчий керівник Данило Качмарський