Nu-mi place să mă trezesc furios.
Nici nu trebuie. Nu ești obligat.
Dacă n-ai fi atât de încăpățânat și i-ai acorda o șansă locului...
Am încercat, dragă.
Dar știi că am trăit ca sclav înainte.
Am fost ținut în captivitate. Așa că iartă-mă dacă nu văd farmecul.
Suntem acceptați aici.
Ne-am putea întemeia un cămin aici.
Cum poți lua apărarea acestui loc...
Nu avem niciun viitor aici.
Asta nu e viață.
Ba da, e viață.
Dar nu va fi dacă tot încerci să te opui. Înțelegi?
Te vor ucide.
Bineînțeles. Pentru că sunt criminali.
- Ucid pe oricine... - Nu pe oricine, Agreus. Pe tine.
Leonora mi-a spus că te vor ucide.
Mi-a amenințat viața?
Pentru ea, tu ești amenințarea.
Cum vorbești și gândești...
Dacă nu găsești o cale de a trăi aici, dacă nu te pot convinge,
atunci ea așa va proceda.
Și te-ai gândit să ascunzi asta de mine.
- Încercam să te protejez. - Mințindu-mă?
Tu nu m-ai mințit în legătură cu cele întâmplate ofițerilor?
Tu nu voiai să mă protejezi?
Uite cum ne-a schimbat locul acesta.
Nu locul e de vină.
Putem alege să avem încredere unul în celălalt.
Eu aș vrea să încerc. Vrei și tu?
Spune-mi, cu adevărat,
ai putea fi vreodată fericit aici?
Tu ești fericită aici?
Nu știu dacă „fericire” e cuvântul potrivit.
Este atât de diferit față de tot ce am cunoscut vreodată.
Dar e un loc cinstit.
Nu mă simt ca un animal răsfățat într-o cușcă.
Și...
E ca și cum, toată viața mea,
am simțit...
Că urlu
din ce în ce mai tare în sinea mea.
Și aici, dacă vreau să urlu, pot s-o fac.
Am voie să vreau lucruri aici.
Am voie să aleg pentru mine fără nicio rușine.
Și ce alegi?
Pe tine.
Fără îndoială, pe tine.
Pot alege în fiecare zi aici și te aleg mereu pe tine.
Înțelegi?
Chiar ai încredere în locul ăsta, nu-i așa?
Iar eu tocmai am promis să am încredere în tine,
și, din păcate, întotdeauna mă țin de cuvânt. Așa că...
Așa că, da.
Da?
Da. Voi înceta să mă mai opun
și voi încerca să mă simt fericit aici,
de dragul tău.
Cu adevărat?
Mai tare. Altfel nu te vor auzi.
- Mai dorești ceai, dragă? - Nu, mulțumesc, iubire.
Pentru dumneata, Kastor?
Știu că mi-a luat timp să pricep, să mă implic.
Cred că trebuie să știi că regret asta.
E o schimbare destul de bruscă, tovarășe.
Care e motivul?
Imogen e fericită aici.
Nu sunt o creatură atât de încăpățânată încât să nu încerc să fiu și eu fericit,
de dragul ei.
Să încerc să văd ce vede ea.
Mă bucur să aud asta.
Este nevoie de timp,
chiar și pentru cei ce am luptat pentru acest loc.
Se întâmplă ceva extraordinar aici.
Și am decis să nu mă mai împotrivesc.
Veniți cu mine.
Veniți.
Astăzi este o zi specială.
Este aniversarea revoluției.
Vom avea băutură și vom dansa.
Și cred că, poate, astăzi
este ziua potrivită să-ți dau asta.
Am văzut oameni citind asta.
Asta e revoluția.
Scrisă de tovarășa Leonora în timp ce era la închisoare.
A comis o infracțiune?
Doar dacă e o infracțiune să fii sărac.
Era servitoare și a mâncat resturile
de la masa stăpânului ei fără permisiune.
Pentru asta, trei ani de muncă silnică.
Inima ei a fost frântă în acea închisoare.
Dar apoi, într-o zi, au pus-o să care pietre.
A văzut ceva verde printre stânci.
Era doar o buruiană.
Dar era vie și creștea.
Și asta i-a dat speranță.
Nu, tovarășe, a înfuriat-o.
Faptul că trebuia să se târască pe jos doar pentru a atinge ceva viu.
Tovarășa Leonora a decis în acea zi că nu-i va mai sluji pe cei puternici,
ci pe cei săraci și neputincioși.
De ce ar trebui să sufere atât de mulți
ca viața să fie mai ușoară pentru atât de puțini?
Până când nu trăim toți ca egali, nimeni nu poate fi liber.
E o femeie extraordinară.
- Da, ne inspiră. - Da.
Odată ce a înțeles adevărul,
a vrut să-l împartă cu alții.
Și acum,
eu îl împart cu voi.
Mulțumesc, tovarășe.
Ar trebui să plecăm. Nu vrem să întârziem la muncă.
Nu aveți nevoie de mine să vă însoțesc. Cunoașteți drumul.
Și mai târziu, sărbătorim, tovarăși.
Da.
Se pare că l-ai păcălit pe Kastor.
Pentru o clipă, am crezut că te-a convins.
A fost o poveste convingătoare.
Propagandă pură.
E frumos să crezi că lumea se poate schimba.
Frumos,
dar periculos.
Nu vom fi niciodată în siguranță aici.
Așa că vom evada.
Suntem gata să plecăm. Ne poți ajuta?
Dacă pot...
Ajungi acasă om bogat. Foarte bogat.
Veți sta săptămâni închiși
în santină, sub punte. Crezi că doamna ta va rezista?
- Da. - Dacă nu rezistă...
Va rezista.
Plecați pe furiș de la petrecere.
- Ne întâlnim la docuri. - În plină zi?
E o navă care pleacă.
Cu blocada, poate că nu va mai fi alta timp de câteva săptămâni.
Atunci să fie astăzi.
Vino cu noi, tovarășe.
Acum.
Ăsta e pentru tine.
Am o surpriză pentru tine.
Ce caută el aici?
Bâlbâie tot felul de prostii.
Dar cred că are un plan, dacă îl poți numi așa.
Vrea s-o răpească pe soră-sa.
- Și să te omoare pe tine, evident. - Nu-i adevărat. Eu...
Am informații pentru tine.
A sosit acum câteva zile, cu multe idei copilărești în cap.
Răzbunare și pistol. Din fericire pentru tine, l-am oprit.
Eu nu am nici timpul, nici răbdarea
să reeduc fiecare aristocrat depravat cu care am de a face.
Unii dintre ei merită efortul.
Dar pe ăsta nu-l cunosc suficient ca să-mi dau seama.
Dar tu îl cunoști.
Și cred că a făcut un mare rău.
Așadar, decizia îți aparține.
Nu.
Sora mea nu te va ierta niciodată.
Nu va afla decât dacă îi spune el.
Te rog, nu.
Te rog, Agreus, te rog.
Te rog, nu.
Stai.
Te rog. Crede-mă!
Merită o șansă, tovarășe.
Dacă eu o merit, o merită oricine.
Foarte bine.
E responsabilitatea ta să se comporte cum trebuie.
Poftim?
I-ai cruțat viața acestui om.
Acum e responsabilitatea ta.
Sper să nu te dezamăgească.
Te rog, nu.
Să mă răpești?
Ăsta era planul tău? Ezra, ești un idiot.
Voiai să mă plictisești până mă supun?
- Eu... - Presupun ca ai crezut
că Agreus va sta deoparte și te lasă să mă răpești.
Sau aveai de gând să-l împuști?
- Știi ca ești un țintaș slab. - Am jurat să fac...
ce era necesar.
Necesar să-mi strice fericirea.
Imogen, tu nu înțelegi ce înseamnă fericirea.
Am avut coșmaruri,
coșmaruri îngrozitoare,
că vii după mine.
Și acum, ești aici.
E stânjenitor.
- Imogen, te iubesc... - Dar nu sunt proprietatea ta.
Nu, încercam să te salvez.
De la ce?
De tine însăți.
Vezi, este...
Este datoria mea, ca șef al familiei, să-ți protejez onoarea.
Sunt fratele tău.
Dacă eu nu te salvez eu de greșeala asta, cine o va face?
Crezi că asta te face un om mare și puternic?
Nu.
În copilărie, erai vanitos și plin de ură. Așa erai mereu.
Iar tu erai mereu...
Un bărbat...
Un bărbat protejează numele familiei sale, oricare ar fi prețul.
E clar că ai uitat ce înseamnă să fii o doamnă.
Te tăvălești în noroi alături de animalul ăsta.
Ai mare, mare noroc că arma i-a fost dată lui Agreus, nu mie.
Imogen, eu nu am...
Imogen.
Pe el nu-l luăm cu noi.
Vorbesc serios.
Nu te vei ierta niciodată dacă îl lași în urmă.
Sau pe mine, dacă accept asta.
Unde e Imogen?
Ce-i?
Ce vrei să-mi faci?
Evadăm de aici astăzi.
Evadați?
- Cum? - Vii cu noi sau nu?
Da, desigur.
Atunci stai lângă mine
și fă exact cum îți spun eu.
Trebuie să înțelegi.
Știu că o iubești pe sora ta.
Așadar, dacă o dai în bară,
o vor omorî.
Bine.
ACUM ȘAPTE ANI
CĂDEREA TIRNANOCULUI
Soldații Pactului.
Am numărat șase.
Eu nu mai am muniție.
- Poți să fugi? - Nu suficient de repede.
Ce faci?
- Te acopăr. - Nu poți.
- Vei fi flancat. - Vin și eu după tine.
Philo.
Du-te!
Ajută-mă!
Tu nu ești om.
Ai în tine sânge de pix.
Pleacă. Acum.
Ăsta e un dinte de sparas.
Nu, nu se poate.
Monștrii ăia au dispărut cu secole în urmă.
Întotdeauna au existat zvonuri despre pădurile astea.
Trupele Pactului ne găsesc până dimineață.
Nu și dacă o iau prin valea aia.
Locotenente,
- ... ar trebui să ne aliem cu ei. - Cu sparașii?
Dacă mai sunt mulți ca asta,
ne-ar putea acoperi retragerea.
De ce crezi că ai putea vorbi cu un sparas, sergent?
Lui i-a cruțat viața.
Mă întreb de ce. Ei urăsc oamenii.
Locotenente, va trebui să regândim.
- De ce? - Se presupune că sparașii sunt dispăruți.
Poate că valea asta e tot ce a mai rămas din specia lor.
Mulțumesc, Galloway. Poți să pleci.
Întoarce-te în vale.
Trebuie să ajungem la High Bresail, dar și să încetinim avansul Pactului.
Vreau ca tu să le tai calea înainte să ajungă aici.
Cum să le tai calea?
Gloanțe incendiare, bombe cu fosfor.
Vreau să iei tot ce avem și să dai foc văii.
Ce să fac cu sparașii, domnule?
Îi lichidăm.
Dacă nu reușim, oamenii mei sunt ca și morți.
Inclusiv tu.
Treaba mea nu e să protejez monștri,
fiindcă acum doar noi mai apărăm coloniile noastre
de armata de 10.000 a inamicului.
Cer permisiune să vorbesc liber, dle.
Spune repede.
Aș vrea să se noteze obiecția mea față de acest ordin.
Oficial.
S-a consemnat.
Acum, du-te și execută ordinul, sergent,
sau se va înregistra și retrogradarea ta.
Ai înțeles?
E război.
Iar ei sunt doar critch.
Așa că dă ordinul.
Tunurile sunt pregătite, dle!
- Foc! - Foc!
Trageți cu tunul!
Îți pierzi timpul.
Oare?
Un monstru îi eliberează pe prizonierii critch din închisoarea mea,
ucide 17 oameni de-ai mei și pe afurisitul de cancelar.
Tu spui că nu ai fost implicat.
Ai fost de față din întâmplare, purtând o uniformă de poliție furată.
Știu cum pare.
Dar eu nu am fost implicat.
Oprește-te, Wrenbrick.
- Închisoarea mea, regulile mele. - Nu ne e de folos dacă nu poate vorbi.
Va vorbi. Și acum...
- Unde a dispărut monstrul ăla? - Întreabă pe cine știe.
Spune că nu știe.
Și tu crezi ce spune acest critch?
Amici tăi de la poliție au văzut dosarul tău de război, Philostrate?
Îți cam plăceau sparașii pe vremea când erai în Tirnanoc, nu-i așa?
Ce vrei să spui?
Haide, spune-le
cum ai încercat să-ți sfidezi comandantul.
Cum voiai să riști vieți umane pentru a salva monștrii.
Războiul nu are nicio legătură cu asta.
Ai mințit și armata.
Nu-i așa?
Le-ai spus că ești om.
Iar acum ne minți pe noi.
Lasă-l în pace!
Doar în noaptea asta.
Dați-i timp să se mai gândească.
Dă-i.
Totuși, au dreptate.
I-am mințit
de la bun început.
Oprește, poliția!
La naiba, ce cocină!
Nu-i aici.
Târfa aia critch.
Sigur s-a ascuns în bârlogul Corbilor Negrii.
S-o căutăm acolo.
Ai milă! Milă!
Te-am simțit în mintea mea.
Cum?
Când am văzut acel cuțit deasupra mea, am știut.
De data asta...
De data asta, era sfârșitul.
Ceva de băut.
Ia!
Să știi ce se va întâmpla e un lucru,
s-o vezi e altceva.
Totuși, te face să te gândești la ce e cu adevărat important, nu-i așa?
Oricum...
Ești în siguranță acum, cât timp nu te vede nimeni.
În siguranță. Într-o cușcă.
Exact unde ne vor ei.
Oamenii au arme și soldați, iar noi...
Noi nu avem nimic.
Dă-mi aia.
Mulțumesc.
Încercam să-mi amintesc ultima dată când mă simțeam fericită.
Cu adevărat fericită.
Eram cățărată într-un stejar bătrân.
Ții minte? Noi două?
A fost cu mult timp în urmă.
Parcă ar fi fost o altă viață.
Când a început războiului, mi-ai cerut să fug cu tine și ar fi trebuit s-o fac.
N-ar fi trebuit să spun că ești lașă.
Ești cea mai curajoasă persoană pe care o cunosc.
Am spus și eu lucruri pe care le-aș retrage dacă aș putea.
Nu te-am apreciat și n-ar fi trebuit să-l las pe Philo să intervină între noi.
Nu există cuvinte să descrie cât de mult regret asta.
Are și el meritele lui, nu-i așa?
Mulțumită lui, ești teafără.
Ce vrei să spui?
A fost Philo. El te-a eliberat, nu-i așa?
Nu-i așa?
Ne vor ucide data viitoare.
Sunt speriați. Așa și trebuie.
Un sparas e în libertate.
Inventezi scuze pentru ei, nu-i așa?
Chiar și după ce te-au bătut măr.
Par vinovat ca naiba.
De unde știa că îl găsește aici pe cancelar?
Cred că a fost noroc chior.
Încă ne jucăm de-a detectivul, nu-i așa?
A venit pentru prizonierii fae.
- De ce? - De ce?
De ce?
De ce? De ce ne pasă?
De ce ne pasă?
De ce ne pasă? Asta e întrebarea.
Pentru că oamenii sunt uciși.
Și sparașii au fost uciși, nu-i așa?
Măcelăriți, chiar sub ochii noștri.
Am fi putut împiedica asta.
Tot ce trebuia să facem era să recunoaștem că suntem fae.
Asta nu i-ar fi salvat pe sparași. Doar mi-ar fi distrus viața.
Asta nu i-ar fi salvat pe sparași. Mi-ar fi distrus viața.
Da, desigur.
Să ne prefacem că suntem oameni
este mult mai important.
A trebuit s-o fac.
Ne urăsc pe noi.
Nu! Nu!
- A trebuit. - Nu! Nu!
- Ne urăsc pe noi. - Nu!
Ne urâm pe noi înșine.
Nu mai am treabă cu Philo. Din cauza lui am fost arestată.
- Puteam să fiu ucisă. - Știa asta, s-a dus să te elibereze,
deși știa că riscă să nu se mai întoarcă.
Așa procedează el.
Încearcă să se simtă mai bine făcând pe eroul.
- Afurisitul de Philo. - Măcar e în viață.
Darkasherul lui încă se agită.
Așadar, ce să fac acum? Să mă întorc după el?
Nu poți să te apropii de Temniță acum.
Sunt soldați peste tot, caută prizonieri evadați.
- Ce caută el aici? - Locuiesc aici.
E o poveste lungă, dar stai puțin.
Nu înțeleg. Dacă nu Philo te-a ajutat, cum ai scăpat?
N-ai auzit?
Știe tot cartierul.
Ce s-a întâmplat?
A fost un sparas.
Un sparas?
- Mi se face rău. - De ce? Ce se întâmplă?
Are o viziune.
Vede prin ochii lui.
Viziunile tale.
Vine să mă omoare.
Dispari naibii.
Eu nu mă urăsc.
Așa crezi? După tot ce ne-a băgat în cap preotul cu bătaia
despre puritatea umană
și despre păcătoșii, infecții fae.
N-am dat crezare la nimic din rahatul ăla.
Totuși ai fugit să te înrolezi în armată, nu-i așa?
Totuși te-ai făcut polițist, nu-i așa?
Ca să ajut...
Ca să-i ajut pe cei ca noi.
Ca să ne ajuți pe noi.
E mult mai ușor să te ascunzi printre cei care îi urăsc pe critch
- ... dacă porți uniformă. - Nu mă mai ascund.
Dacă ajuți poliția, le faci rău celor fae.
Dacă te ascunzi.
Dacă ajuți poliția, le faci rău celor fae.
Dacă te ascunzi.
Le faci rău celor fae.
Dacă te ascunzi.
Dacă ajuți poliția, le faci rău celor fae.
De ce ar vrea să te rănească?
Nu știu. Știu doar că așa va fi.
Fugi. Fugi și salvează-te!
- Și unde să merg? - Oriunde.
Oriunde, dar nu mai sta aici.
Nu așa funcționează viziunile.
Așa se va întâmpla, nu contează ce fac eu.
Cine spune asta? Vreo vrăjitoare?
De când crezi tu ceva ce spune o vrăjitoare?
De când viziunile mele se adeveresc, Vignette.
Uită de vrăjitoare.
O să te scot de aici
prin gaura pe care am tăiat-o în pânză.
L-ai auzit pe Darius. Armata supraveghează cerul.
Mergem noaptea, zburăm aproape de sol.
„Noi”?
Tu și eu.
Vin cu tine.
Deci, ai de gând să fugi cu mine, în timp ce Philo e închis în Temniță?
Vreau să te ajut.
Ai nevoie de ajutor. Te rog, lasă-mă să te ajut.
Eu...
Nu.
Nu?
- Nu. - Te iubesc.
Știi că te iubesc.
Când faci promisiunile astea, chiar crezi ceea ce spui.
- Bineînțeles. - Dar nu mă pot baza pe tine.
Habar n-ai prin ce am trecut
fiindcă există întotdeauna ceva sau cineva mai important decât mine.
Prostii. Vorbești prostii.
Ești în stare de șoc.
Era să mori în seara asta.
Deci, acum, să fugi cu mine chiar pare o idee bună.
Dar vei găsi o altă cauză demnă mâine, și o alta, poimâine.
O să te răzgândești, Vini, iar eu nu mai pot trece prin asta. Nu pot.
- Îmi pare rău. Eu doar... - Nu, eu...
Știu că ai intenții bune.
Dar se vede clar ce contează pentru tine.
Și aia nu sunt eu.
Când am aflat că un funcționar public urma să fie executat,
un funcționar care încuraja relațiile bune între națiunile noastre,
nu puteam să nu acționez.
Guvernul vostru a pierdut deja prea mulți oameni buni.
Da. Vă rog să acceptați scuzele mele sincere, dle Millworthy.
- Sunteți exonerat de toate acuzațiile. - Deci, sunt liber să plec?
Da, cu privire la acest subiect, speram
că va avea loc o investigație adevărată
privind teroarea sub conducerea lui Jonah, nebunul.
Dar între timp, domnule, sincer, avem nevoie de dumneata.
Vrem să vă invităm să faceți parte din guvernul interimar pe care...
Domnilor, vă mulțumesc mult pentru propunerea amabilă.
Dar dacă există ceva ce am învățat pe scenă
e să știu când mi-am terminat rolul.
Alegerea momentului e totul. Așadar, vă urez noroc tuturor.
Dacă îmi iertați intruziunea...
Dle Millworthy, știu ce înseamnă să înșeli moartea.
Dle maior Vir, sunt foarte obosit. Nimic ce spui nu mă poate face să rămân.
Burgue este aliatul nostru principal, dar guvernul său este un haos.
Oamenii aceia sunt proști. Rivali mărunți gata să se încaiere.
Ești un om onorabil într-un cuib de vipere.
Ești un om cu capul limpede.
Da, aș prefera să-l păstrez pe umeri.
Nimeni nu vă învinovățește dacă plecați,
având în vedere discuțiile despre represalii.
- Represalii? - Pentru uciderea cancelarului.
Comunitatea fae din Row adăpostea teroriști.
Desigur, vor exista consecințe.
- Presupuneam că ați auzit. - Nu. Nu știam nimic de asta.
Ce era înainte un grup minoritar de cetățeni
care cerea război deschis împotriva comunității fae,
pare acum a fi punctul de vedere majoritar.
- Ei bine, eu... - Am auzit
că ar putea fi șters de pe fața pământului cartierul lor.
Distrus complet.
Nu, cu siguranță nu.
Deși guvernul meu nu are, în principiu, scrupule,
deja suntem implicați într-un război civil.
Am vrea ca aliatul nostru principal să poată acționa liber.
Înțelegi ce se întâmplă, dle Millworthy,
când oamenii buni stau și nu fac nimic.
Da.
Asta înțeleg.
Poftim.
Ce moment prost ales!
Știu că ai venit pentru Vignette.
Nu ai avut nimic de-a face cu sparașii.
Chiar și sergentul înțelege asta.
De unde știai?
Bărbații cărora le-ai luat uniformele.
Săgeți îmbibate în elixir.
Nu ai vrut să fie răniți colegii tăi.
Vărsarea de sânge nu are niciun sens.
Spune-i asta directorului.
Sergentul trece peste director.
Avem nevoie de tine să prindem ființa asta.
Chiar dacă aș vrea,
e un schimbător de formă. Poate fi oricine.
Dar crimele...
Nu au legătură. Nu avem nicio pistă.
Cu tot respectul, inspectore,
cred că te înșeli în privința asta.
Gândește-te. Corpul locotenentului ucis
a fost așezat în așa fel încât să dea vina pe pix.
Apoi, cei doi Corbi Negri au fost așezați în așa fel
încât să dea vina pe Burgue.
Și aseară, cancelarul nostru, care îi ura pe fae, a fost ucis,
iar prizonierii fae furioși, eliberați ca să facă ravagii.
Parcă fiecare crimă ar fi fost concepută ca să creeze conflict între oameni și fae.
Am văzut sparași arzând de vii, Berwick,
într-un război în care oamenii
își feliau propria țară și vindeau bucățile.
Nu e de mirare că vor să ne omoare.
Vorbește mai încet. Monstrul ăla l-a eviscerat pe cancelar.
El e adevăratul monstru.
El și ceilalți ca el,
care îi asupresc pe fae.
Ca mine.
De ce vorbești așa?
Fă-ne o favoare, Berwick.
Dispari.
Paznic!
Mulțumesc.
Vrei să spui ceva?
Mă întrebam ce văd oamenii la tine.
- Cine? - Toți cei la care țin.
Adică Philo,
dacă nu cumva tu și Tourmaline ați devenit prieteni.
S-a comportat frumos cu mine. Nu mulți se comportă așa.
Mă întreb de ce.
I-ai distrus viața lui Philo.
A renunțat la tot din cauza ta.
Ai de gând s-o distrugi și pe ea?
Nu știu.
E treaba mea și a ei.
Da.
Ai dreptate.
Scuze.
Cum e tocana?
Întotdeauna mi-a plăcut cum gătește Tourmaline.
Printre altele, desigur.
De fapt, eu am făcut-o.
Îți place marrokul?
Stai liniștită.
Glumesc.
Trebuie să plece, Darius.
Dacă ții la ea cu adevărat, ajută-mă.
Avem musafiri.
Nu ți-a fost destul, așa-i?
N-am venit după tine, marrokule.
Kaine.
Vini.
Slavă zeilor. Am venit să te eliberăm.
- Prostule! - Ce bucurie să te văd!
Cum ai ieșit?
Gardienii ne-au prins, dar s-au încăierat cu ceilalți prizonieri,
și am profitat de moment.
- Dar Philo... - Philo nu știe să zboare.
- L-ai lăsat în urmă? - O adevărata tragedie.
- Îmi pare rău. - Poliția!
Rahat!
La naiba!
Vini, totul s-a schimbat.
Prizonierii care au evadat nu au stat degeaba.
Există planuri, Vini, planuri mărețe.
Nu aici.
Marrokul ăla ne poate auzi. S-ar putea să nu fie singurul.
Am mutat ascunzătoarea. Haide.
- Eu... - Ce s-a întâmplat?
Cred că am terminat.
Ce naiba vrea să însemne asta?
Cu lupta, cu toate astea... nu mai pot.
- A înnebunit. - Vini.
A sosit momentul pe care l-am așteptat.
- O să dărâmăm pânza aia. - Bine.
Și chiar sper să reușiți. Eu doar...
- Va trebui să vă descurcați fără mine. - De ce?
- Ai ceva mai important de făcut? - Am făcut o promisiune cuiva.
Vini, ești cea mai bună dintre noi.
Trebuie să faci parte din ceea ce urmează.
Mă retrag. Îmi pare rău.
Da, și nouă ne pare rău.
E adevărat?
Le-ai spus să plece?
Tu ești cea la care țin cu adevărat.
Ne lași să te scoatem de aici, te rog?
Te rog?
- Da? - Da.
- Bine. - Da!
Ridică-te în picioare.
N-a fost destul?
Rycroft Philostrate,
vei fi predat poliției cu o singură condiție,
să ne ajuți să-l prindem pe acest monstru critch.
Sau poți rămâne aici și să putrezești.
Monstru critch.
Servește-le minciuni.
Spune-le ce vor să audă.
Scoate-ne naibii de aici.
Ce alegi, Philostrate?
În regulă.
Vă voi ajuta.
Subtitrarea: Timea Ficzay
Redactor