У ПОПЕРЕДНІХ СЕРІЯХ
Ми втечемо сьогодні. Ти з нами?
Ти ж знаєш, ти не винна.
Ти вбила його, щоб урятувати нас.
Я — не твій брат!
Ні, ти гірший!
Я вже хотів махнути рукою.
На щастя, ви лишили нам невелику підказку.
Я повинна послати вас у Бурге.
Як моїх представників.
Мене просили представити мирну угоду від «Нового Світанку».
Сподіваюся, ви знаєте, що робите.
Будь-яку фею, яка хоче в Тірнанок.
Вони відпускають нас додому?
Уже є два кораблі, буде більше.
Бервіку!
Віньєт, чекай! Я все поясню.
Ні!
У «Чорному Вороні» поважають тебе, товаришко.
Ти готова його очолити?
Філо, що ти знаєш про «Новий Світанок»?
Якщо це «Новий Світанок», їм потрібен не мир.
Вони влаштують революцію.
Даріусе!
НАШІ ПОДОРОЖІ
НЕ
ЗАКІНЧУЮТЬСЯ ЖИТТЯМ
І…
ТВОЯ
ЩОЙНО ПОЧАЛАСЯ
Турмалін!
Як ти це зробила?
КАРНІВАЛ РОУ
- Що це таке? - Не знаю.
- Віньєт тут? - Вона пішла за Воронами.
Вона не уявляє, у що вплутується.
- Пропонуєш нам іти за нею? - Ми її не знайдемо.
- А Турмалін знайде. - Ні. Тільки не магією.
Чому?
Це небезпечно для неї.
Якби ти бачив те, що я… Надто небезпечно.
Небезпека буде, Даріусе, що не роби. Де вона?
Нема. Якщо ти попросиш її, вона згодиться.
Але я благаю тебе, Філо, не проси.
Це «Новий Світанок».
Вони вже тут.
Та різанина в доках — то їхніх рук справа.
Чорт.
То це революція.
Якщо ми її не зупинимо, Роу палатиме.
Зупинити революцію?
Як?
Я говорив з Мілворті.
Ще є шанс на мир, якщо хтось зупинить спараса.
Тобто вб'є його.
То всі ці розмови, що ти вже не ставатимеш на бік тих, хто проти фей…
Якщо вбити цю потвору,
уяви, скільки життів ми врятуємо.
То ви прийшли нам допомагати?
У це так важко повірити?
Ми не завойовники.
Ми прийшли сюди не для того, щоб нищити, а щоб дати вам волю.
Я вже таке чула.
Мені казали, ти грабувала військових, шукала ліки. Нащо?
Щось же треба робити.
Ти бачила людей у скруті й ризикувала життям, щоб допомогти їм.
Ми однакові.
У «Чорному Вороні» поважають тебе.
Якщо ти перейдеш до нас, за тобою підуть інші.
Нащо вам «Ворон»? У вас є армія.
У Раґусі. Але не тут.
Думаєш, «Новий Світанок» — це якісь чужоземні загарбники?
Ні, ми вже тут.
Скрізь, де люди вірять в ідеї справедливості, свободи для всіх,
ми вже там.
Ви плануєте перемогти Бурге
ідеєю?
У Пакті теж сміялися.
Тепер уже не сміються.
Спарас із «Нового Світанку»?
Величне створіння. Таких лишилося дуже мало.
Та все ж він воює з нами за кращий світ.
Навмання відриваючи голови?
Спарас — не бездумна потвора.
Він такий самий, як ти чи я.
Він — істота стратегічна.
Убиває, лише коли мусить.
А як же Далія та Болеро?
Вони билися за фей і були вбиті феєю.
Вузьколобі зрадники.
Нікому не можна стояти на шляху того, що буде.
Ні феям, ні людям. Нікому.
Але тих, хто стане поруч із нами, не просто помилують,
їх звільнять.
Від зброї, тюрми, ненависті та страху.
Він хвороб, бідності й розпачу.
Вони нарешті матимуть змогу пожити.
Але, можливо, ти не готова за це боротися.
Не заради себе.
Тебе мучили та зраджували,
ти боялася,
а твоє серце розбивали знову й знову.
Тобі так болить.
Може, ти не віриш, що заслуговуєш на справжню свободу
зі справжнім вибором.
А ті, кого ти любиш?
Хіба вони не заслуговують?
Що б ти зробила, щоб подарувати їм цей кращий світ?
Тепер я розумію, яка вона.
Дарма я у вас сумнівалася.
Ти пройшла крізь пекло. Добре, що ти знову з нами.
Ти ж із нами, так?
Як ви знайшли всіх цих людей?
Більшість із них місцеві.
- Вступили в «Новий Світанок» у тюрмі. - І спарас їх витяг.
Він тут?
Він — хтось із тих людей?
- Можливо. - Ним може бути будь-хто з них.
Уперше я побачила його в доках.
Неймовірно.
Неймовірно?
Це було звіряче вбивство.
Я не казала, що було гарно.
Та я рада, що він на нашому боці.
А ти?
На нашому боці?
Не кажи, що сумувала.
Ні, не сумувала.
Ти пихата святенниця. Дратуєш мене.
- Агов. - Але тепер тебе можна не любити.
У цьому й полягає різниця між нами.
Я знаю, що є важливіші речі за мої почуття.
Я тебе не люблю, але битимуся поруч із тобою.
Якщо ти битимешся за тих, хто не може,
ти одна з нас.
Я ризикуватиму собою заради тебе, як і ти,
бо ми ніщо одне без одного.
Ось що таке солідарність. Оце світ, у якому я хочу жити.
Я теж.
Я з вами.
У НАПАДІ НА ГАВАНЬ БАГАТО ЖЕРТВ!
Канцлера вбили? У гавані згоріли кораблі?
Це все ви, чи не так?
Це «Новий Світанок».
Яке гарне фото.
- Вам дуже бракуватиме брата? - Звідси далеко до ваших охоронців.
Відповідайте їй.
Скількох наших товаришів убили рушницями Бурге?
Якщо в Бурге думали, що помагатимуть ворогу
й не поплатяться за це…
Думаєте, убивства й хаос наближають вас до миру?
Ви не знаєте Бурге.
Хай знають, що буде, якщо відмовляти нам.
До того ж ми обоє знаємо, якою переконливою буває товаришка Імоджен.
Ви ж не очікуєте, що я звернуся до парламенту зараз? Після такого.
Запевняю, після такого вони ловитимуть кожне ваше слово.
Якщо ви так хочете миру, домовляйтеся самі.
Що ж, ви можете відмовитися.
Я ніяк вас не змушу.
Але ви бачили, що станеться тут, якщо не буде миру.
Ви кинули власного брата на полі.
Це місто нас витравило.
І ми маємо його рятувати?
Про нас не йдеться.
Ясно, що вони послухають лише твій голос.
- Радиш мені відмовитися говорити? - Щось я стомився.
Стомився гостювати в тебе, коли мій дім за кілька кроків.
- Ти ж не… - Я не повернуся туди,
бо тільки тому, що я тут, мене ще не замкнули в Роу.
Але найбільше я стомився прикушувати язика.
Через мене?
Ми обоє знаємо, що ти не кинеш це місто на поталу.
І ще й врятуєш життя іншим, бо така ти людина.
До того ж Бурге варто рятувати.
Я бачив багато інших міст у світі.
Порівняно з Бурге там гірше.
Я знала про жорстокість Бурге задовго до твого переїзду сюди.
Може, я й дозволю їй палати.
Після Езри ще один смертельний гріх не лякає.
А ти що тут робиш?
Ти повернулася. Добре. Я саме хотів із тобою поговорити.
А Даріус, певно, сказав не питати мене.
Він боїться після того, що було з дзеркалом.
Моя вилазка у похмурий морок?
Ми ж домовлялися, ти не ходитимеш сама.
Це не має значення, правда?
Так. Я…
Філо вже йде. Правда, Філо?
Що тобі треба? Питай мене.
Цей спарас у твоїх видіннях…
Де він сідає?
По той бік площі, а тоді йде сюди пішки.
- А де саме стоїш ти? - Я?
Ось тут. А що?
Ясно.
Даріусе, займи позицію всередині вікна.
А я займу позицію тут.
Коли спарас сяде, я приверну його увагу,
а ти вистрелиш у нього з вікна.
Вистрелю? Чим?
Кулемета має вистачити.
Дурний я, що спитав.
Піду візьму свій запасний кулемет.
Ти влізла в голову Віньєт, так?
І змогла привести її сюди.
Хочеш, щоб я повторила це зі спарасом?
Щоб я привела його сюди?
Тоді ми його вб'ємо.
Або, може, хай не робить цього. Тоді він не прийде по неї.
Він прийде. Це ми вже зрозуміли.
Але я не можу.
Я б покликала, але не можу виказати закляття.
Мені потрібне його волосся абощо.
Дуже шкода.
Але гарна спроба.
Та ми житимемо далі.
А зуб підійде?
Зуб?
Так, підійде.
Але ми дипломати.
Не дипломати. А поплічники в убивствах і зраді.
Ми нічого не знали. Даю вам слово.
Слово клятого фавна? Треба ж таке.
Це правда, містере Мілворті.
Ці напади скоїли «Новий Світанок». Кастор зізнався.
- Невже? - Так.
Бурге згодилася б на мир із пістолетом біля скроні.
- Вони були дурні. - Так.
Як і ви, якщо думаєте, що це зупинить насильство.
Це погроза?
Ні. Прошу, послухайте.
«Новий Світанок» у відчаї, вони злі,
і прийшли до висновку, що краще смерть, ніж гноблення,
тобто це ворог, якому нічого втрачати.
Вони вбивають не лише військових.
Вони по-звірячому вбивають цілі сім'ї й кидають їх гнити.
У нас із містером Астрайоном були причини не повертатися в Бурге,
але ми прийшли рятувати.
Дякую, та на мою думку, ви трохи запізнилися.
А якби ми могли запобігти новим атакам?
Будуть нові атаки?
Я не знаю.
Але, Касторе, ви ж можете якось зв'язатися з вашими товаришами.
Скажіть, хай припинять вогонь, інакше миру не буде.
Може…
Може, і справді є спосіб передати їм послання.
Ви й так тримаєте нас тут під вартою.
Що вам втрачати?
Турмалін.
Що сталося?
Так. Переконав тебе приєднатися до славетної революції.
Звідки ти знаєш?
Філо.
Тільки не кажи, що він хоче їх зупинити.
Вони хочуть розв'язати війну.
Ні, послухай. Ми помилялися щодо «Нового Світанку».
Вони не такі, як ми думали.
Я їх бачила. Зір не бреше.
Вони звільнили Раґусу. Можуть звільнити й нас.
То ти приєднаєшся до них, навіть знаючи,
що та їхня потвора мене вб'є?
Спарас убиває лише тоді, коли мусить. Коли люди його зупиняють.
То он воно що.
А що?
Що це ти робиш?
Ми готуємо пастку.
- Що? Ні, не можна… - Годі!
Досить.
Ми вже вирішили.
Така моя доля.
До біса долю.
Ти ж не думаєш, що можеш змінити долю?
Навіть не пробуєш їй опиратися.
Я бачила, які жахи принесе ваша революція.
Може, для тебе ця ціна того варта,
але не тобі робити вибір за нас усіх. І вже точно не за мене.
Чи ти забула, яка війна для тих, хто в ній опинився?
Я не забула.
Якби ж я могла забути. Але я пам'ятаю і свободу.
Я пам'ятаю, як це було — не боятися щосекунди, щодня.
А ти пам'ятаєш?
Ти робиш помилку.
Це не кінець.
Зроблений нами вибір відлунює в похмурому мороці.
Але яке це має значення?
Люди страждають тут і зараз, і ми можемо змінити це.
У нас досі є вибір.
А це мій вибір.
Якщо дозволиш, я хочу зосередитися.
- Турмалін. - Просто йди.
Ти чекаєш, що я повірю слову нелюдки-відьми, яка мала видіння?
Вона не помиляється.
Але якщо маєш кращу ідею, я радо послухаю.
Уся Бурге полює. Армія теж, не тільки поліція.
Тоді я тобі не потрібен. Повідомиш, як успіхи.
Стій! Та зачекай ти, добре?
Щоб тебе…
Скажімо, я вірю в ці видіння.
Ти знаєш, де з'явиться потвора.
Яким цілковитим ідіотом я був би, якби дав нелюду кулемет?
Іди до біса.
Мені що, забити його ногами до смерті?
Я не відмовляюся це робити.
Просто кажу: дай мені, трясця, одну хвилину.
Гарна новина — це легка частина.
- Це ще не все? - Спершу маємо зробити одну зупинку.
Ходімо.
Це код із моєю позначкою.
Так наш товариш повірить, що ви від мене.
Але чому має йти Агреус?
Бо людям у Роу не можна.
І що я маю сказати?
Правду.
Що наша місія під загрозою і вони мають передати нові накази.
І вони припинять атаки?
- Якщо вирішать, що так краще. - А якщо ні?
Тоді ми проведемо війну в тюрмі Бурге.
Це неправильно. Заради Мученика.
Це єдиний вихід.
Тоді вперед.
Упевнений, Бервік радо допоможе напарникові.
Він казав це позавчора. «Ти ніколи нас не підведеш».
Чорт, що ти хочеш почути, Домбі?
Твоя правда.
Бервік і досі жив би, якби я не вліз.
Не дивися.
Це він?
Дякую, Кіп. Залиш це нам.
Звісно, сер.
Що тут, у біса, коїться, сержанте?
Я розслідую справу, констеблю.
А ти що тут забув?
Ти підпускаєш цього нелюда-напівкровку у наш відділок до одного з наших?
А тепер послухай мене, Тетче.
Зараз цей нелюд-напівкровка — наш найкращий шанс
спіймати ще більшого покидька.
Роу. На світанку.
Ти оглянув тіло. Забирайся звідси.
Ти його відпускаєш?
У нього підписана перепустка з Белфаєр. Нам до нього зась.
Завжди радий, хлопці.
Очам не вірю.
Домбі працює з нелюдом.
Я працюватиму з нелюдом і не тільки, щоб спіймати того звіра.
І для тебе я сержант Домбі, Капінсе.
Я не хочу, щоб ти йшов.
Я передам послання й одразу повернуся.
Я теж не хочу тримати рота на замку.
Я образила тебе.
Будь ласка.
Скажи, як загладити провину, бо я ще не відчувала такої порожнечі.
Шкода, якщо тобі здалося, що я намагаюся попихати тобою
чи нав'язувати свою волю.
Я не мав таких намірів.
Я не хотів, щоб ти так почувалася.
Я тобі вірю.
Але ти помилялася.
Я не пишаюся тим, що коїв у минулому.
Ті вчинки мучать мене щодня.
Та якщо ти думаєш, що я робив це, щоб бути схожим на моїх гнобителів,
чи що я тепер гірший за них…
Ні.
Я робив це заради волі.
Щоб бути вільним.
Ти робив те, що мусив, щоб вижити.
Я цьому рада.
Усі образи з часом забуваються.
Гаразд. Пішли.
- Куди ти потай ходила? - Яка різниця?
Нові товариші непокояться через тебе.
Я сказав, що не варто. Тепер ти теж у цьому бою.
- Так? - Я — так.
А як же ті, хто на це не підписувався?
Звичайні люди, які хотіли тихого життя.
Ми добре чинимо з ними?
Уна хотіла тихого життя.
І не підписувалася на те, що отримала.
Знаю.
Мені її бракує.
Цікаво, як би вона оцінила «Новий Світанок».
Оскільки стало значно гірше,
вона б зголосилася першою.
Це наш перший реальний шанс щось змінити.
А якщо не переможемо?
Ми переможемо, Віні.
Або загинемо, намагаючись.
Відчиняйте браму. Відчиняйте.
Назад. Відійдіть.
Це наш посланець.
Назад.
Перепрошую, юначе.
Чи підкажете дорогу… Можете…
Підкажете, як пройти до таверни святої Титанії?
Дякую.
- Вип'єте щось, ваша світлість? - У мене тут зустріч.
Зрозуміло, сер.
- Піксі чи фавна? Чоловіка, жінку чи… - Просто пива.
Дякую.
Насправді я декого чекаю.
Так. Мене.
За тобою йшли.
Звісно.
Я маю послання.
Не мені його отримувати.
Куди це ти зібрався?
Залишся, випий зі мною.
Куди ти мене ведеш?
Роу викликає в тебе таку огиду?
Ти вдягаєшся, як вони. Говориш, як вони.
Думаєш, ти кращий за нас?
Це спокусливо, мабуть.
Заяви «Нового Світанку».
Що ми не винні у своїх труднощах.
Ні, винен хтось інший.
Що нам слід не вдосконалити цивілізацію, а розвалити її повністю.
І нащо нам удосконалювати себе освітою?
І створювати цінні речі.
Ні. Треба розділити багатство порівну, і байдуже, хто наскільки доклався.
Це лінощі.
Це брехня, і вона геть нічого не змінить.
Якщо послухати тебе, ми маємо грати за їхніми правилами
та якось обдурити систему, налаштовану проти нас?
Так. Зміни повільніші, але ви успадкуєте не лише попіл.
Але чи побачу я це за свого життя?
А мої онуки?
Тоді я обираю попіл.
Вони тебе проведуть.
Насправді ви ніколи не хотіли миру, так?
Чому ж змусили нас прийти?
Кажуть, у тебе є послання.
Код Кастора, щоб ви знали, що це його слова.
Він так це вам пояснив?
Розумний чоловік.
Який дорогий одяг.
Навіть зараз ви не бачите свого дурного вигляду.
Ви робите жахливу помилку.
- Він сказав попередити… - Ні. Він попередив мене.
Що товаришка Імоджен погрожувала відмовитися від виступу в парламенті.
Цього я допустити не можу.
Він тримав ніж біля мого горла. Пробачте, сер.
Ні!
То ви кажете мені, що ваш план провалився?
Я сказав, що якщо налякати їх арештом,
вони пошлють посланця. Так вони й зробили.
Але наша людина втратила слід.
Я хочу зрозуміти:
ми скоро дізнаємося про чисельну перевагу «Нового Світанку»?
На жаль, ні.
Та не думаю, що містер Астрайон або міс Спернроуз,
хоч яка вона гарна актриса, знали про атаки заздалегідь.
Вони зрадники. Повісьте їх, використайте армію.
Згоден. Треба стерти Карнівал Роу з лиця землі та й по всьому.
Так, це, звісно, найрадикальніший варіант,
та чи дозволите нагадати про прийдешні вибори?
Це може зіграти вам на руку й покращити репутацію в публіки,
якщо ви скажете,
що ваші партії зробили все, що могли, щоб не допустити війни на нашій землі.
Для нашої партії
війна — завжди крайність.
Як і для нашої.
Треба спершу спробувати всі дипломатичні варіанти.
Прекрасно, містере Мілворті.
Якщо «Новий Світанок» досі хоче просити миру, ми їх вислухаємо.
Я все організую, джентльмени.
Чудово. Дуже гарно.
Піду винесу велику миску.
Молодець. Дякую.
- Ти нічого не забув? - Домбі виконає обіцянку.
Щодо кулемету?
Довірив наші життя тому поліцейському?
Він покидьок.
- Але я йому вірю. - Скажи йому про Віньєт.
Про що це вона?
Лети в туман, доки зброя вже нас не діставатиме.
То це правда.
Тобі тут не місце.
Як і тобі.
Що в сумках?
Підійди ближче, ми покажемо.
Ти знову в поліції? Я думав, ти порозумнішав.
- А ти тепер убиваєш поліцію? - Хіба?
Котрого з вас я вбив? Ви всі мені на одне лице.
Годі. Візьми це, я наздожену.
Будь ласка.
Не давай задурити голову.
Зараз не час.
Іди вже. Йди.
То ти в «Новому Світанку»?
- На тих кораблях були військові загони. - Я знаю.
Чорт, вони нас зрадили.
Знаю.
Але ти побіг назад до них.
Я думала, тобі набридло ховатися й ненавидіти себе.
До біса це все.
Що я можу вдіяти?
Зупинити вбивцю, як я робив завжди.
Урятувати людей, яких люблю, —
ось що я хочу зробити.
Саме так.
Те, що вони роблять, Віньєт, з цією революцією, —
неправильно.
Я прошу тебе.
Не йди з ними, будь ласка.
А що правильно, Філо?
Я не буду дивитися, як люди, яких я люблю, страждають і вмирають.
Я вже зробила так раз, більше не хочу.
Надія дуже лякає,
але тепер вона в мене є.
Світ міг би бути інакшим.
Та єдиний наш шанс побачити його —
боротися за нього.
Добре.
Забудь про мене.
Ти обираєш їх, а не Турмалін?
Я роблю це для Турмалін.
І для тебе.
Від Леонори.
Де Агреус?
Це вам.
Він мав би вже повернутися.
Відкрийте.
Ви виголосите промову, яку я вам дам, і зробите, як наказано,
інакше в наступному пакунку буде його голова.
Отже, вона зробила вибір.
- Домбі. Клятий любитель нелюдів. - Не думав, що доживу до такого.
У нього є син.
- Він несе відповідальність за майбутнє. - І я так сказав.
- Казав, що подає приклад. - Приклад чого?
Як знищити свою самоповагу?
- Точно. - Серйозно, що це з людьми?
Якщо ми дозволимо балакучим тваринам розгулювати тут,
ніби вони не гірші за нас…
Чорт, ми цього не допустимо, правда?
Просто не зможемо.
- Це буде кінець усього. - До цього не дійде.
Домбі вже не переконати,
але решта з нас знає, як усе має бути.
І щоб так усе й залишалося!
Розібралася з особистим життям?
От сучка.
Корова.
Тримай.
Полечу виманювати їх.
Що?
- Не треба. - Але вони ще всередині.
Так і задумано.
Це проблема?
Кейне, я не вбивця.
Виродки прокляті!
Трясця! Чорт. Що це робиться?
Мослі!
Якого біса?
Падло!
Хвойди!
Прокляття!
- Чорт. - Віні!
Допоможи нам!
Віні!
Жартуєш, чорт забирай.
Потрібна його поміч.
Я теж радий зустрічі.
Просто як колись.
Гаразд.
Скажіть, як будете готові.
Ми готові.
- Пане посол. Вітаю. - Містере Мілворті. Дякую.
Панове, прошу за мною.
Майоре Вір?
Що ти бачила?
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова
Творчий керівник Данило Качмарський