EN NETFLIX-SERIE
Min far siger, at en jæger kun erså god som hendes instinkt.
Burde instinktet ikke vejlede mig? Givemig selvtillid?
Eller skal det tynge mig ned
med skyldfølelseover at gøre det rigtige for mig?
Juliette?
Hvad laver du her?
Hvor er vi?
Edens have.
Begyndelsen.
Da jeg bed dig, anede jeg ikke, det ville forbinde os sådan her.
Du tror ikke på mig.
Hvad skal jeg lige tro på?
Eller hvad skal jeg føle?
Jeg burde ikke føle noget for dig.
Men du er slet ikke som monstrene, jeg skulle hade.
Så bare lad dig føre med.
Alt er muligt her.
Juliette.
Løb.
Op, min pige. Hele familien venter udenfor.
Flot. God stil, Apollo. Hold afstand.
Rører slægtsblodet din hud, så er du færdig, lammet øjeblikkeligt.
-Godt. -Okay.
-Du er lynhurtig, Apollo. -Du telegraferer, Theo.
Du telegraferer.
Godt.
Beskyt din hals. Kom så. Vinder.
-En gang skal være den første. -Jeg ved ikke.
Er han klar til Guild Akademiet? Send hellere din lille dreng.
Jeg er næsten 24. Gammel nok til Akademiet.
-Du bliver aldrig klar. -Jeg er født klar.
Du er for imponeret over dig selv. Det værste, en jæger kan være.
Det barnlige behov for ære får dig dræbt.
Måske hele vores familie.
Skal jeg undskylde for shambleren igen?
Er det næste skridt?
Du er hurtig og stærk. Men du er overmodig.
Lidt af din brors ydmyghed ville række langt.
-Du holder vagt under aftenens jagt. -Hvad?
Laver du sjov? Jeg slog ham.
Og nu holder du vagt.
-Okay. -Cal.
-Tess. Jeres tur. -Hold øje med hende.
-Undskyld. -For hvad?
At ydmyge dig foran familien.
-Hold øje med hendes skuldre. -Dø aldrig.
-Kom nu. -Godt.
-Kom så, T. -Du kan godt.
Godt.
Guild-materiale.
Godt.
Velkommen til Savannahs bedste nyhedskanal.
Ashley Stanton fra Savannah high school skal begraves i dag.
Hvad gjorde du med dem?
Kilder siger, at Ashley var en udadvendt pige...
-Det er uhøfligt ikke at tilbyde... -Hvor er mine piller?
Slap af. Du har ikke brug for dem længere.
Medmindre du ikke har haft dit første drab og hele indvielsen...
Elinor.
Jeg beder dig.
Hør på mig. De løser ikke dit problem.
Hvor er resten?
-Det er ikke nok. -Præcis.
Men jeg smed resten ud.
Motivation til at få dig til at gøre det rigtige.
Hvorfor den ceremoni?
Fordi du løj, Jules.
Det er vores tradition.
Så dræb nogen, før bedstemor
og hele slægten ankommer til det store show.
Det er en tradition.
Men jeg hader det. Oliver behøvede ikke gøre det.
Vi er et matriarkat. Det er det, der er værd at tage til sig.
Det er virkelig det værd.
Oliver udslettede næsten familien. Vil du virkelig følge i hans fodspor?
Så nuttede.
Få dem væk, og lad os finde lidt concealer før den store prøvning.
Jeg ligner en kistedvæler.
Måske er det ikke din æra.
Lad os prøve noget andet.
-Nej. -Nej.
Skattepige, kan du i det mindste prøve at være glad?
Vi gør alt det her for dig.
Hvis det var mig, ville mine venner være inviteret.
Gæsterne ville ikke være fra Madrid, Tokyo og Lagos.
Der ville ikke være et
uhyggeligt slangeritual eller menneskeofringer.
Derfor skal børn ikke opretholde traditioner.
-Jeg troede, du ville ringe fra hotellet. -Overraskelse.
-Bedstemor. -Hej, min skat.
Holder du hænderne rene og ligene godt begravet?
Ligesom du lærte mig.
Juliette.
Den kjole klæder dig ikke.
Lad mig se dig.
Du har din fars øjne,
men du har din mors tørst, har jeg hørt.
Bedstemor, fortæl din datter, at denne mølfælde hører til på et museum.
Denne mølfælde var min indvielseskjole.
Se, hvad der sker, når man formerer sig med en vampyr, man har skabt.
De har ikke respekt for deres ældre.
-Jeg ville ikke... -Min kære.
I tusind år har vores familie været den mægtigste i vores blodslægt.
De eneste, der er værdige til at bevogte Emerald Malkia,
dronningemoder-slangen, som alle slægtsvampyrer får styrke fra.
Så når du går ned ad trapperne i aften,
og den slange bugter sig fra min arm til din, vil du...
Pis. Jeg glemte at aflyse med Ben.
Det er Juliettes menneske.
Dejligt at se dig, moder.
Jeg håber, han smager bedre, end han opfører sig.
Hun drikker ikke af ham.
-Han er hendes ven. -Skatter...
Gør din bedstemor en tjeneste.
Sørg for, hun ikke skuffer mig.
Det er ikke let. Hun er allergisk over for at lytte.
Så du kan ikke håndtere din lillesøster?
Jeg tager mig af det.
Dygtig pige.
Du er som en toårig. Hvad laver du?
Jeg tænker, hvor min invitation til maskeballet er.
-Det er bare en middag. -Fin kjole til farsbrød og kartofler.
Savannah Blooms blomsterhandler.
-Det er mange blomster til... -Bedstemor.
Hun er i byen. Hun elsker, at det hele er fornemt.
Det er nok.
Indrøm og glem?
Fint.
Dine forældre holder fest, og jeg er ikke inviteret.
Det indrømmer jeg.
Godt.
Tilgiv og glem.
Tak.
Så skal du ikke med og kondolere Ashleys forældre?
Du ved, at døden skræmmer mig.
Ser jeg klar nok ud til det?
Du ligner en, der desperat burde lære Udyret at danse vals,
før det sidste rosenblad falder.
Jeg skal bruge dig til efterforskningen.
Jeg tror, Ashley blev myrdet.
Hvad? Hvem i alverden ville...?
-Det skyldes, at du faldt over hendes lig. -Opdagede. Jeg faldt ikke over det.
-Hvad hvis jeg har ret? -Godt.
Blev hun myrdet, bør hendes forældre vide det.
Min kjole vejer lige så meget som mig, og du plaprer, imens jeg sveder tran.
Overlad Ashleys forældre til deres sorg. Tag hjem. Jeg ringer senere.
Jeg siger, at en pige blev myrdet.
Du siger: "Min kjole er tung. Tag hjem"?
-Det kan jeg godt. -Du ved, jeg ikke mente det sådan.
Virkelig?
Kom nu.
Indrøm og glem?
Fint. Jeg indrømmer, at jeg hader dig lige nu.
Sådan fungerer reglerne ikke.
Du skal sige: "Tilgivet."
Hendes intensitet minder mig om en anden benhård jæger.
Hun har været i gang i et par timer.
-Godt. Hun har meget at lære. -Ja.
Din træning med hende har givet pote.
Det kan jeg selv se.
Hun er kun 16, Jack.
Theo var 12. Apollo var 14.
Cal var 15, da ånden næsten dræbte hende.
Da vi flyttede hertil, mødte hun en slægtsvampyr og vandt.
Det var ikke helt sådan, det skete, og det ved du.
Jeg ved, at Guilden belønnede os for hendes handlinger.
Ved at sende os ud for at jage monstre, vi ikke kan dræbe?
-Nej. -Det kan vi da stadigvæk.
De sendte os vores bedste venner, Mike og Sara, som er gode jægere.
-Skat... -Jack.
Cal identificerede en slægtsfamilie, som ingen vidste eksisterede.
Guilden betror os at gøre det af med dem.
Vi er ikke blevet forfremmet til Helmers endnu, og det giver de os.
Jeg ved, at Blades ikke får denne mulighed,
men det er en farlig opgave, selv for de bedste og for vores første jagt.
Jeg lader hende ikke komme i nærheden af det her.
Det er ikke den første jagt.
Og der er gået næsten 400 år,
siden en jæger kæmpede mod en slægtsvampyr og overlevede.
Indtil Cal. Vores lille pige.
-Fortjener hun ikke at afslutte det? -Ikke hvis det bringer hendes liv i fare.
Jeg siger bare, at hvis hun ikke er med os derude,
er vi ikke en familie.
-Forstår du? -Godt. Stop så.
-Hun er frem for alt vores datter. -Det ved jeg.
Nogle gange tror jeg, du glemmer det.
Nogle gange sætter du vores pligt som jægere over alt andet.
Og nogle gange skal du respektere mine følelser.
Respekter mig, i stedet for at forsøge at overtale mig, for det er udmattende.
Hvorfor kan du ikke se det? Kan du ikke se, at det er frustrerende?
Okay. Udmærket.
Jeg hører dig.
Og jeg er ked af det.
Det burde du være.
Ud af mit køkken, medmindre du vil lave mad.
Med glæde.
Men må jeg få lidt sødt først?
I BEGYNDELSEN...
Læser op på vores historie?
Og således flygtede Eva fra slangen, mens Lilit tog imod dets bid.
Det var lidt frækt.
Bider slangen mig virkelig?
Kun hvis du har begået dit første drab.
Okay.
Men hvis du ikke har fået dit første drab, afviser den dig
foran hele samfundet af slægtsvampyrer. Vores familie bliver ydmyget.
En kamp om kontrol over moderslangen ville følge efter.
Rent anarki.
Kom, jeg har en overraskelse til dig.
-Værsgo, det er din tur. -Se her. Sådan.
Din onkel Mike går fra Blade-jæger til Helmer,
og endelig kan jeg dræbe det monster, der gjorde mig til jæger.
Det var en Kitsune.
En dæmon, der kan tage form som alt, den dræber, dræbte min bror.
-Det tog mig årevis at finde den. -15 måneder, skat.
-Hvad skete der, da du fandt den? -Det gjorde jeg ikke.
En dag prikkede den mig på skulderen
iført min brors ansigt.
Den foregav endda at være ham.
Jeg vil blot sige...
Jeg ved, hvor svært det er at dræbe et monster, der ser menneskeligt ud.
Jeg respekterer dig, Cal, og derfor gør det ondt at gøre dette.
-Domino! -Cal, taber du på den måde?
Det er vist et godt tidspunkt til at udbringe en skål.
Guilden har sendt os på en simpel mission.
Hvorfor er der monstre i Savannah?
Vi ved alle, hvor svært det er at chokere en jæger.
Det er, fordi vi er trænet til at forvente det uventede.
Men Cal, du chokerede os alle.
Du tog initiativ, stolede på dine instinkter
og egenhændigt førte os til slægtsvampyrer.
Hvis vi vinder denne kamp, bliver vi måske forfremmet.
Blade-træningen ville være fortid.
Derfor mener vi, at du er klar til dit første drab.
Hvad?
-Kom så, søs. -Velkommen til jagten.
Du slutter dig til jagten.
Ja, du får æren af at dræbe Juliette.
-Tillykke. -Tillykke.
-Sådan. Jeg er stolt af dig. -Tak.
-Lillesøster skal vise dem. -Javel.
Theo, Apollo, vi er klar.
Der har kun været ét mord på en slægtsvampyr.
Spidsen af disse seks spyd er smedet af den sølvpæl, jægeren brugte.
Jeg troede aldrig, vi skulle bruge dem. Indtil nu.
Takket være dig, unge kriger.
Cal.
Det er det eneste, der har dræbt en...
Min prinsessekriger.
Det fører hundredvis af år tilbage.
Kom her.
Hej.
Det er okay at være nervøs. Det er første gang for alle.
Når de monstre kommer efter dig, sætter dine instinkter ind.
Tænker du...
-Glem det. -Sig det.
Tænker du,
hvad hvis de ikke alle er monstre?
-Altså indeni? -Hvad betyder det?
Jeg ved ikke...
Nogle gange tænker jeg på, hvordan de må se os.
Hvad hvis vi er monstrene i deres historie?
-Mordere får ikke en historie. -Vi myrder.
For at beskytte folk. De føler ikke. De elsker ikke.
Jo mere du jager, jo tydeligere bliver det.
Ja. Du har sikkert ret.
Tak.
-Hvorfor er vi her? -For at redde dig fra dig selv.
-Åh, Elinor. -Juliette, mød Eva.
Hej.
-Skal vi? -Skal vi ikke spise frokost?
Om lidt. Kom nu.
-Vi kører over til generalprøven. -Og frokost?
-Jeg er skrupsulten. -Der er mad der.
Det er Eva. Eller hun spiller Eva i aftenens slægtsjagt.
Men vi kan finde en afløser. Drik ud.
Skal jeg bide hende?
Okay.
Nej, du skal dræne hende.
Nej, jeg dræber ikke nogen.
Din bedstemor er et monster.
Hvis hun finder ud af, at du er svag og bange for at dræbe, udstøder hun dig.
Bare fordi jeg ikke er morder, er jeg ikke svag.
Endelig. Sandheden. Tak.
Jeg prøvede, okay?
Det gjorde jeg.
-Jeg kunne ikke. -Kunne eller ville ikke?
Ville ikke.
Jeg kunne, men jeg gør det ikke, for jeg kan lide hende.
Du er forelsket.
Heldigvis går det over.
Måske. Måske ikke.
Hvad er din plan, når Malkiaen nægter at bide dig,
fordi hun ved, du ikke har dræbt nogen. Hvad så?
Skæbnen har givet dig en smuk hånd.
Du er slægtsvampyr fra Atwood-slægten.
Det er det sejeste i verden.
Skabte vampyrer ville elske at se sig selv i spejlet,
tilbringe så meget tid i dagslys, som de vil,
spise menneskemad uden at blive syg. Men du og jeg vågnede sådan her.
Jeg beder dig, frigør dit sind.
Hold op med at ønske at være noget, du aldrig bliver, og værdsæt, hvad du er.
Du forstår ikke.
Ny plan. Jeg giver frokost.
Tak.
Vi ses i aften.
Kom så.
Det var ret utroligt.
Mike, jeg fortalte lige Cal, at du dræbte den banshee med en skruenøgle.
-Det bedste frihåndsdrab, jeg har set. -Det var rent held.
-Kan vi lige tale sammen? -Ja, klart.
Vi er gode venner.
Og det har vi været længe. Så jeg vil være ærlig.
Cal er ude af jagten.
-Hvor kommer det fra? -Mig.
-Med Guildens velsignelse. -Guilden?
Jeg ved ikke, hvad der foregår, men det kan du ikke.
Hun er klar.
-Det er noget pis, Mike. -Hvis du ikke vil være en Blade...
Hør på mig.
Hør, alle sammen.
Vi har noget, vi skal ordne.
Cal fortalte Tess, at hun tvivler på at dræbe vampyrer.
Hun antydede, at vi er lige så slemme som monstrene.
Hold nu op. Cal ville ikke...
Calliope.
-Jeg prøvede at forklare... -Ja eller nej, Calliope.
Tess ville ikke lyve.
-Ja. -Pis.
Jeg ved ikke. Jeg mente det ikke. Ikke på den måde.
-Så I det? Hun er blevet bidt. -Hvad snakker du om?
-Så ville jeg vide det. -Det ville du faktisk ikke.
Slægtsbid forsvinder. De efterlader ikke spor og klør ad helvede til.
Og giften kan ændre sindet.
Det kan få den mest hengivne jæger til at tvivle.
-Jeg ville aldrig gå imod min familie. -Selvfølgelig ikke.
Vi tager ingen chancer. Vi har god information.
Vampyrerne vil være samlet. Vi får ikke chancen igen.
Beklager, Talia. Guilden sender en til at holde øje med Cal, mens vi jager.
For hendes skyld.
Det går nok.
Bare rolig.
I aften vil en ung slægtsvampyr blive forenet med Emerald Malkia-slangen,
ligesom Lilit, den første vogter, gjorde i Edens have.
Atwood-familien er beæret over at opretholde navnet Lilit,
både i praksis og i slægt.
Hvem vil repræsentere Juliette Anastasia Atwood ved denne slægtsindvielse?
Det vil vi.
Margot og Sebastian repræsenterer vores datter.
I aften tager Juliette Anastasia Atwood Fairmont
sin retmæssige plads i arvefølgen.
Det er Ben. Gennemsnitsmennesket lever 41 millioner minutter. Tik-tak.
Du ser herrens ud.
Jeg snuppede dette nedenunder.
Drik det. Mor slår dig ihjel, hvis der kommer blod på kjolen.
Du har intet andet valg.
Jo, jeg har så. Jeg fortæller dem sandheden.
Sandheden er overvurderet.
Tag dig sammen, før din tørst tager over,
og du dræber dem, der er tættest på.
Måske bliver det en fremmed. Måske bliver det Ben.
Godt.
-Vi finder dit første drab. -Nej...
Bare rolig, vi respekterer dine følelser, men få det gjort.
Bliv færdig, gå nedenunder og træk tiden ud.
Hvorfor det?
Juliette, vi er nået til den del, hvor storesøster ved bedst.
Jeg har styr på det. Stol på mig.
Godt. Træk tiden. Forstået.
Som det har og altid vil være.
Det er tid til, at den voksne vampyr går gennem haven.
En slægtsvampyr fra Atwood-slægten.
Lad mig præsentere mit barnebarn Juliette Anastasia Atwood.
Se, hvem der er blevet stor.
Oliver.
Hej, lillesøster.
Jeg troede ikke, at mærkerne betød noget.
-Vi forstår. -Det gør vi faktisk ikke.
Du er en del af en familie af Guild-jægere.
Hvad vigtigere er, at du er min datter.
Alt, der sker for dig, er vigtigt for mig.
Er der andet, du vil fortælle os?
Hvad som helst.
Nej.
Beklager, skat, men vi er nødt til at gøre det.
Juliette og alle slægtsvampyrer i Savannah dør i aften.
Lad os rykke.
-Hvad skal vi se i aften? -Vi har styr på det.
Hvad har du på afspilningslisten?
-Far. -Det er tid til at gå.
Godt så.
Du virker nervøs. Får du kolde fødder?
Nej.
-Oliver. -Vi ved begge, at du ikke er som dem.
Du ved, alt dette slægtspladder er noget pladder.
Margot. Sebastian.
Se Margot og Sebastians dumme ansigtsudtryk.
Hvis du hader dem, hvorfor kom du så?
-For dig. -Min kære datter.
-Må jeg få denne dans? -Hej, skat.
-Kan vi tale sammen? -Naturligvis, mor.
Det var noget af en entré.
Sørg for, at din exit ikke er nær så dramatisk.
Hvorfor så vrissen? Frygter du, at du må sende mig væk?
-Lade som om jeg ikke findes? -Vi har aldrig benægtet din eksistens.
Du ville gøre os kede af det. Det har du.
Gå, før du ødelægger din søsters store aften.
Jeg bliver.
Du ser bekymret ud. Er du bekymret for din familie
eller din vampyrkæreste?
Her.
Mit første drab for 20 år siden. Jeg spiddede den første.
Synd for dig.
Mine brødre har gjort det, siden jeg var to år.
Hvilken forfremmelse får jeg mon,
hvis jeg slæbte dig herfra, fordi du skabte dig,
jeg ved ikke, tosset?
Undskyld mig?
Du blev bidt af en slægtsvampyr, ikke?
Hvem ved, hvordan det påvirker dig. Hvis du angriber mig, må jeg undertvinge dig
og trække dig ind.
-Se, hvor uberegnelig du er. -Du invaderer mit personlige rum.
Kom tilbage!
Øjeblik.
-Har du tid? -Du er min yngste datter.
Når du spørger om det, skal jeg sige: "Selvfølgelig."
Men nej, ikke med Olivers fremmøde.
Ikke når hele slægtssamfundet venter på dig.
Det er ikke mig.
Jeg vil ikke have det.
Jeg har sagt det i månedsvis, og ingen lytter til mig.
Så her står jeg og ydmyger hele familien. Det ville jeg heller ikke.
Undskyld.
Jeg ved, at jeg har ødelagt alt.
Men vær sød at aflyse.
Du har ikke ødelagt alt.
Det gjorde jeg for længe siden.
Har du tænkt over, hvorfor jeg har tre søstre, du kun har mødt én gang?
Fordi jeg ydmygede min familie ved at stikke af med mit menneskelige legetøj.
De har børn, jeg aldrig har mødt, og jeg inviteres ikke til familiefester,
fordi jeg nægtede at gifte mig med Henry Davenport.
Jeg var forelsket i din far.
Så...
...på min bryllupsdag...
...flygtede jeg.
Jeg har ikke haft et forhold til min familie siden.
De kom til Elinors ceremoni, fordi mor
er den mest agtede slægtsvampyr.
De kom ikke til din, fordi hun gav dem lov til at lade være.
De afskyr det faktum, at jeg er den kommende Vogter.
Deres...
...foragt for mig... er gennemgribende.
-Du fortjener ikke den behandling. -Heller ikke dig.
Jeg traf valg for mit liv. Du skal gøre det samme.
Men snart skal du lave dit første drab, ellers bliver du meget syg.
Så du ved det?
Ellers ville vi ikke stå her.
Du er en god pige, som elsker sin familie.
Hvis det svære var overstået,
havde du gennemført den nemme del, ceremonien.
Okay.
Jeg siger til din far, at vi har en meddelelse.
Nej.
Jeg træffer valget, ikke?
Jeg bør selv sige det.
Det skal nok gå, mor.
Det er det nødt til, søde pige.
ELINOR: MØD MIG VED SØEN OM 5 MINUTTER
JULIETTE: SKYND DIG. DER SKER MEGET.
Før den nedskrevne historie
boltrede Eva og hendes søster Lilit sig i Edens have.
Mens de beundrede et perfekt ferskentræ med en overflod af frugt,
bugtede en slange sig ned fra sin pind på den højeste gren.
Eva var skræmt og tryglede slangen om ikke at bide hende.
Hvor er hun?
Hun skulle være kommet ned, før mor startede.
-Bliv her. Jeg henter hende. -Gud, uimponeret over Evas...
...fejhed, gjorde hende til menneske.
Men Lilit tog imod slangen.
Hun tog imod dens bid og blev den første vampyr,
som alle slægtsvampyrer nedstammer fra.
Og nu vil mit barnebarn modtage
et bid fra dronningeslangen, ligesom Lilit gjorde.
Besku Emerald Malkiaen.
Når hun har salvet Juliette med sin gift,
løslader vi denne ceremonielle Eva.
Og jager hende.
Kom, Juliette, træd ind i din blodslægt.
Pokkers.
Hvor fanden er hun?
Du forskrækkede mig. Ritualet begynder, og jeg må tilbage.
-Så skynder vi os. -Nej, mor støtter mig.
Jeg lugter blod. Elinor, jeg lugter...
-Hvad har du gjort? -Jeg fandt hende i din telefon.
Det var så lidt.
Jeg sagde jo, at jeg vil fortælle sandheden.
Jeg vil ikke miste min slægtsstatus, fordi du og mor er ligeglade med jeres.
Jeg er nummer to i køen til at blive Vogter.
Du kender hende, du kan lide hende, dræn hende.
Ikke mere migræne, brændende hals, tårer af blod og svedig, bleg hud.
Jules, sådan skal det gøres.
Nej.
-Afslut det, du begyndte. -Eller lad være.
Virkelig?
-Calliope? Calliope? -Jeg sagde, at Prag var for tæt på.
Intet sted kan holde mig væk fra disse løjer.
En sølvkasse på bunden af havet ville.
Du behøver ikke leve sådan.
-Jeg er beviset. -For hvad?
-Jeg har alle de gode gener. -Nej, du manipulerede alle til at tro det.
-Derfor tager jeg Juliette med. -Vågn op, Calliope.
Slip din ven fri. Jeg holder Elinor i skak.
Sikke store tænder, du har.
-Nej. Løb. -Hvad?
Start lydbølgen. Af sted.
Parat.
-Løb. Nu. -Nej!
Nogle beslutninger må man overveje, vurdere, gennemtænke.
Men nogle gange ved man, hvad der er det rette at gøre.
Juliette!
Tekster af: Kasper Erik Nielsen