‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- קרב ראשון -‬
‫אבא שלי תמיד אומר שציידת לא יכולה‬ ‫להיות טובה יותר מתחושות הבטן שלה.‬
‫התחושות האלה לא אמורות להנחות אותי?‬
‫להשרות עליי ביטחון?‬
‫או שהן אמורות להכביד עליי‬
‫ברגשי אשמה על כך שאני עושה‬ ‫את מה שנכון עבורי?‬
‫ג'ולייט?‬
‫מה את עושה פה?‬
‫איפה אנחנו?‬
‫בגן עדן.‬
‫ההתחלה.‬
‫אני נשבעת שכשנשכתי אותך‬ ‫לא היה לי מושג שייווצר בינינו כזה קשה.‬
‫את לא מאמינה לי.‬
‫אני לא יודעת במה להאמין.‬
‫או איך להרגיש.‬
‫לא אמורים להיות לי שום רגשות כלפייך.‬
‫אבל?‬ ‫-אבל את ממש לא כמו המפלצות ששנאתי מילדות.‬
‫אז פשוט תזרמי עם זה.‬
‫הכול אפשרי פה.‬
‫ג'ולייט.‬
‫תברחי.‬
‫קומי, ילדונת. כל המשפחה כבר בחוץ.‬
‫יופי. טכניקה טובה, אפולו.‬
‫תשמור על מרחק.‬
‫אם דם מורשת ייגע בעור שלך,‬ ‫זה הסוף שלך. אתה תשותק בין רגע.‬
‫יופי!‬ ‫-בסדר.‬
‫זה היה מבריק, אפולו.‬ ‫-אתה מאותת, תיאו.‬
‫אתה מאותת, תיאו.‬
‫יופי.‬
‫תשמור על הצוואר. קדימה. המנצח.‬
‫לכל דבר יש פעם ראשונה.‬ ‫-לא יודע, אבא.‬
‫בטוח שהוא מוכן לאקדמיית הגילדה?‬ ‫אולי כדאי שתשלח את הבן הקטן שלך במקומו.‬
‫אני כמעט בן 24, הגיל שבו הולכים לאקדמיה.‬
‫אתה לא תהיה מוכן אף פעם.‬ ‫-תעשה לי טובה. נולדתי מוכן.‬
‫אתה מתרשם מעצמך יותר מדי.‬ ‫אין דבר יותר גרוע בשביל צייד.‬
‫אתה עוד תיהרג בגלל הצורך הילדותי בתהילה.‬
‫אולי כל המשפחה שלנו תיהרג.‬
‫אני צריך שוב לבקש סליחה על המהרס?‬
‫זה השלב הבא, נכון?‬
‫אתה מהיר וחזק, בן, אבל אתה פזיז.‬
‫קצת מהענווה של אחיך תעזור לך מאוד.‬
‫אתה תהיה תצפיתן בציד הלילה.‬ ‫-מה?‬
‫אתה צוחק? ראית אותי. ניצחתי אותו.‬
‫ועכשיו תשמור עליו.‬
‫בסדר.‬ ‫-קאל.‬
‫טס. תורכן.‬ ‫-תסתכלי עליה.‬
‫סליחה.‬ ‫-על מה?‬
‫אני אביך אותך מול כל המשפחה.‬
‫תסתכלי על הכתפיים שלה.‬ ‫-גיבורים לא מתים.‬
‫בואי כבר.‬ ‫-יופי.‬
‫קדימה, טי.‬ ‫-קטן עלייך.‬
‫יופי.‬
‫כמו בגילדה.‬
‫יופי.‬
‫ברוכים הבאים לתחנה מספר 1 בסוואנה,‬ ‫עם החדשות שאתם צריכים לדעת.‬
‫תלמידת התיכון אשלי סטנטון‬ ‫תובא היום למנוחות.‬
‫מה עשית איתם?‬
‫מקורות מקורבים למשפחה מספרים‬ ‫שאשלי הייתה נערה חברותית...‬
‫לא מנומס להיכנס לחדר בלי ברכת...‬
‫איפה הכדורים שלי?‬
‫תירגעי. את הרי לא צריכה אותם יותר.‬
‫אלא אם כן עוד לא חיסלת אף אחד,‬
‫ואז כל טקס ההקדשה הזה נועד...‬
‫אלינור!‬
‫בבקשה.‬
‫את חייבת להקשיב לי.‬ ‫הם לא יפתרו את הבעיה שלך.‬
‫איפה השאר?‬
‫זה לא מספיק.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אבל זרקתי את השאר.‬
‫קצת מוטיבציה שתגרום לך‬ ‫לעשות את הדבר הנכון.‬
‫למה אני צריכה בכלל את הטקס הטיפשי הזה?‬
‫כי שיקרת, ג'ולז.‬
‫כי זאת המסורת שלנו.‬
‫אז תהרגי מישהו לפני שסבתא‬
‫וכל קהילת המורשת יגיעו להופעה הגדולה.‬
‫אני יודעת שזאת המסורת.‬
‫אבל אני שונאת את זה.‬ ‫אוליבר לא היה צריך לעשות את זה.‬
‫המורשת היא מטריארכיה. זה החלק שכדאי לאמץ.‬
‫ממש כדאי.‬
‫ואוליבר כמעט השמיד את המשפחה שלנו.‬
‫את באמת רוצה ללכת בעקבותיו?‬
‫חמוד מאוד.‬
‫עכשיו תחביאי אותם, ובואי נלך‬ ‫למצוא קצת קונסילר לפני המדידה הגדולה.‬
‫אני נראית כאילו ישנתי בארון מתים.‬
‫טוב, אולי זאת לא התקופה שלך.‬
‫בואי ננסה משהו אחר.‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫פרח שלי, את יכולה‬ ‫לפחות לנסות להיות מאושרת?‬
‫אנחנו עושות את כל זה בשבילך.‬
‫אם זה היה בשבילי, החברים שלי היו מוזמנים.‬
‫האורחים לא היו ממדריד, טוקיו ולאגוס.‬
‫לא היה...‬
‫פולחן נחשים מלחיץ או מצוד אחרי קורבן אדם.‬
‫וזאת הסיבה שהמסורת לא מופקדת בידי ילדות.‬
‫חשבתי שתתקשרי כשתגיעי למלון.‬
‫הפתעה.‬
‫סבתא.‬ ‫-שלום, יקירתי.‬
‫את דואגת שהידיים שלך יהיו נקיות‬ ‫ושהגופות ייקברו כראוי?‬
‫בדיוק כמו שלימדת אותי.‬
‫ג'ולייט.‬
‫השמלה הזאת זוועתית עלייך.‬
‫תני לי לראות אותך.‬
‫טוב, יש לך את העיניים של אבא שלך,‬
‫אבל שמעתי שיש לך את הצמא של אמא שלך.‬
‫סבתא, תגידי בבקשה לבת שלך‬ ‫שמלכודת העשים הזאת צריכה להיות במוזיאון.‬
‫מלכודת העשים הזאת היא שמלת ההקדשה שלי.‬
‫את רואה מה קורה כשאת מתרבה עם ערפד שהמרת?‬
‫אין להם את גן הכבוד למבוגרים מהם.‬
‫סליחה, לא התכוונתי...‬ ‫-יקירתי.‬
‫במשך אלף שנים, המשפחה שלנו‬ ‫הייתה החזקה מכל משפחות המורשת.‬
‫היינו היחידות שנחשבו‬ ‫לראויות לשמור על מלכיית האזמרגד,‬
‫המלכה-האם הנחשה,‬ ‫שכל בנות המורשת שואבות ממנה את כוחן.‬
‫אז הערב, כשתרדי במדרגות,‬
‫כשהנחשה תעבור מהיד שלי ליד שלך, את...‬
‫שיט. שכחתי לבטל עם בן.‬
‫זה בן האנוש של ג'ולייט.‬
‫נפלא לראות אותך, אמא.‬
‫טוב, אני בהחלט מקווה שהטעם שלו‬ ‫יותר מוצלח מההתנהגות שלו.‬
‫היא לא ניזונה ממנו.‬
‫הוא חבר שלה.‬ ‫-יקירתי...‬
‫תעשי לסבתא שלך טובה.‬
‫תדאגי שהיא לא תאכזב אותי.‬
‫זה לא קל. היא אלרגית להקשבה.‬
‫אז אין לך את היכולת‬ ‫להשתלט על אחותך הקטנה, כן?‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫ילדה טובה.‬
‫אלוהים, אתה כמו ילד בן שנתיים.‬ ‫מה אתה עושה?‬
‫שואל את עצמי‬ ‫איפה ההזמנה שלי לנשף התחפושות הזה.‬
‫זאת בסך הכול ארוחת ערב.‬
‫שמלה קצת מורכבת‬ ‫בשביל קציץ בשר ומחית תפוחי אדמה.‬
‫חנות הפרחים "סוואנה פורחת"?‬
‫הרבה פרחים בשביל...‬ ‫-סבתא שלי.‬
‫היא בעיר. פאר זה הקטע שלה.‬
‫מספיק עם זה.‬
‫מודה ושוכחת?‬
‫בסדר.‬
‫ההורים שלך עושים מסיבה, ואני לא מוזמן.‬
‫מודה.‬
‫בסדר.‬
‫סולח ושוכח.‬
‫תודה.‬
‫אז את לא באה איתי להורים של אשלי‬
‫כדי להשתתף בצערם?‬
‫אתה יודע שמוות מלחיץ אותי.‬
‫ונראה לך שאני יכולה ללכת?‬
‫את נראית כאילו שאת אמורה‬ ‫ללמד את החיה לרקוד ואלס‬
‫לפני שעלה הכותרת האחרון ייפול.‬
‫אז לכי להחליף בגדים.‬ ‫אני צריך אותך למטרות חקירה.‬
‫אני חושב שאשלי נרצחה.‬
‫מה? מי בדיוק היה...?‬
‫נראה לי שאתה בטראומה, כי נתקלת בגופה שלה.‬
‫גיליתי אותה. לא נתקלתי בה.‬
‫ומה אם אני צודק?‬ ‫-בסדר.‬
‫אם יש סיכוי שהיא נרצחה,‬ ‫ההורים שלה צריכים לדעת.‬
‫אני לובשת שמלה ששוקלת כמוני,‬
‫ובזמן שאני מזיעה פה את נשמתי,‬ ‫אתה מדבר שטויות.‬
‫תן להורים של אשלי להתאבל.‬ ‫לך הביתה. אני אתקשר אליך אחר כך.‬
‫אני אומר שמישהי נרצחה,‬
‫ואת אומרת, "השמלה שלי כבדה, לך הביתה"?‬
‫בסדר. כן, אני יכול.‬ ‫-לא, אתה יודע שזה לא מה שהתכוונתי להגיד.‬
‫באמת?‬
‫בחייך.‬
‫מודה ושוכח?‬
‫בסדר. אני מודה שאני שונא אותך כרגע.‬
‫אלה לא החוקים של המשחק.‬
‫אתה אמור להגיד "סולח"!‬
‫הרצינות שלה מזכירה לי ציידת קטלנית אחרת.‬
‫כן, היא מתאמנת כבר שעתיים, בערך.‬
‫יופי. יש לה מה ללמוד.‬ ‫-כן.‬
‫האימונים שלכן השתלמו.‬
‫אני רואה בעצמי.‬
‫היא בסך הכול בת 16, ג'ק.‬
‫תיאו היה בן 12. אפולו, בן 14.‬
‫וקאל הייתה בת 15‬ ‫כשהרוח הארורה ההיא כמעט הרגה אותה.‬
‫ואז עברנו הנה,‬ ‫היא התמודדה עם בת מורשת, וניצחה.‬
‫טוב, זה לא בדיוק מה שקרה, ואתה יודע את זה.‬
‫אני יודע שהגילדה‬ ‫נתנה לנו פרס על המעשים שלה.‬
‫ושלחה אותנו לצוד מפלצות‬ ‫שאנחנו לא יודעים איך להרוג?‬
‫בחייך, לא.‬ ‫-זה שלא הצלחנו‬
‫לא אומר שאנחנו לא יכולים.‬ ‫-ג'ק.‬
‫חוץ מזה, הם שלחו את החברים הכי טובים שלנו,‬ ‫מייק ושרה, והם ציידים מצוינים.‬
‫מותק...‬ ‫-ג'ק.‬
‫קאל זיהתה משפחת מורשת‬ ‫שאף אחד לא ידע על קיומה.‬
‫הגילדה הפקידה את החיסול שלהם בידינו.‬
‫עוד לא הגענו לדרגת קסדאי,‬ ‫וכבר נתנו אותו לנו.‬
‫אני יודעת שלהבאים‬ ‫לא מקבלים הזדמנויות כאלה,‬
‫אבל זאת משימה מסוכנת,‬ ‫גם לציידים הטובים ביותר,‬
‫ובטח שבתור ציד ראשון.‬
‫לא, אני לא ארשה לה להתקרב. שמעת?‬
‫מותק, דבר ראשון, זה לא הציד הראשון.‬
‫ודבר שני, עברו כמעט 400 שנה‬
‫מאז שציידת נתקלה בבת מורשת‬ ‫ושרדה כדי לספר על זה.‬
‫עד קאל.‬
‫הילדה הקטנה שלנו.‬
‫לא מגיע לה לסיים מה שהיא התחילה?‬
‫לא אם זה מסכן את החיים שלה.‬
‫אני מנסה להגיד‬ ‫שאם היא לא תהיה איתנו כשנהיה שם,‬
‫אז אנחנו לא משפחה.‬
‫את מבינה?‬ ‫-טוב, מספיק.‬
‫היא קודם כול הבת שלנו.‬
‫אני יודע.‬
‫לפעמים נדמה לי שאתה שוכח.‬
‫לפעמים אתה מציב את החובות שלנו כציידים‬ ‫לפני כל דבר אחר.‬
‫ולפעמים אני רוצה שתכבד את התחושות שלי.‬
‫שתכבד את העמדה שלי,‬ ‫במקום לחשוב כל הזמן על דרכים‬
‫לשכנע אותי שאתה צודק. כי זה מתיש, ג'ק.‬
‫ואני לא מבינה למה אתה לא רואה את זה.‬
‫למה אתה לא רואה כמה זה מתסכל אותי.‬
‫בסדר.‬
‫הבנתי אותך.‬
‫ואני מצטער.‬
‫בצדק.‬
‫עכשיו תצא מהמטבח שלי,‬ ‫אלא אם כן אתה רוצה לבשל.‬
‫בשמחה.‬
‫אבל אפשר לקבל קודם קצת קינוח?‬
‫- בהתחלה... -‬
‫את נזכרת בהיסטוריה שלנו?‬
‫וחווה נמלטה מפני הנחש,‬ ‫ואילו לילית אימצה את הכשתו.‬
‫תמיד חשבתי שהקטע הזה קצת קינקי.‬
‫הנחשה באמת תכיש אותי?‬
‫רק אם ביצעת את החיסול הראשון שלך.‬
‫בסדר.‬
‫אם לא ביצעת את החיסול הראשון,‬ ‫הנחשה תדחה אותך,‬
‫לעיני כל קהילת המורשת.‬
‫המשפחה שלנו תושפל.‬
‫אחר כך יתחיל מאבק על השליטה בנחשה-האם.‬
‫אנרכיה מוחלטת.‬
‫בואי, יש לי הפתעה בשבילך.‬
‫קדימה, תורך.‬ ‫-שימי לב. הנה זה בא.‬
‫אז דוד שלכם, מייק,‬ ‫עלה מדרגת להבאי לדרגת קסדאי,‬
‫וסוף סוף אוכל להרוג את המפלצת‬ ‫שבגללה התחלתי בכלל לצוד.‬
‫קיטסונה.‬
‫שד שיכול לעטות את הצורה‬ ‫של כל דבר שהוא הורג. הוא הרג את אחי.‬
‫לקח לי שנים לאתר אותו.‬
‫חמישה-עשר חודשים, מותק.‬
‫אז מה קרה כשמצאת אותו?‬ ‫-לא מצאתי אותו.‬
‫יום אחד הוא ניגש אליי, וטפח לי על הכתף,‬
‫כשהוא עוטה את הפרצוף של אחי.‬
‫הוא אפילו העמיד פנים שהוא אחיך.‬
‫אני מספר את זה כדי להגיד...‬
‫אני יודע כמה קשה‬ ‫להרוג מפלצת שנראית אנושית.‬
‫אני מכבד אותך, קאל,‬ ‫אז לא נעים לי לעשות את זה.‬
‫דומינו!‬ ‫-קאל, את מפסידה בכזאת קלות?‬
‫נראה לי שזה זמן טוב להרים כוסית.‬
‫הגילדה שלחה אותנו הנה לבצע משימה פשוטה,‬
‫לברר מדוע המפלצות חזרו לסוואנה.‬
‫כולנו יודעים כמה קשה להדהים צייד.‬
‫כי אנחנו לומדים לצפות לבלתי צפוי.‬
‫אבל קאל, את הדהמת את כולנו.‬
‫נקטת יוזמה, סמכת על תחושות הבטן שלך,‬
‫והובלת אותנו במו ידייך לערפדי מורשת.‬
‫אם ננצח בקרב הזה, אולי אפילו נקבל קידום.‬
‫נשאיר את הלהבאים במראה האחורית.‬
‫ולכן החלטנו שאת מוכנה לחיסול הראשון שלך.‬
‫מה?‬
‫קדימה, אחות.‬ ‫-ברוכה הבאה לצוות, קאל.‬
‫את מצטרפת לציד, ילדונת.‬
‫כן, את תקבלי את הכבוד של להרוג את ג'ולייט.‬
‫מזל טוב.‬
‫איזה יופי. אני גאה בך.‬ ‫-תודה.‬
‫אחותנו הקטנה הולכת להוכיח לכולם.‬ ‫-כן.‬
‫תיאו, אפולו, אנחנו מוכנים.‬
‫חברי הגילדה תיעדו‬ ‫רק חיסול אחד של ערפדת מורשת.‬
‫החודים של שש החניתות האלה חושלו‬ ‫מיתד הכסף שאותו צייד השתמש בה.‬
‫חשבתי שלעולם לא נקבל הזדמנות להשתמש בהן.‬ ‫עד עכשיו.‬
‫בזכותך, לוחמת צעירה, קיבלנו אותה.‬
‫לוחמת צעירה...‬
‫קאל.‬
‫הכסף הזה הגיע מהחנית היחידה אי פעם...‬
‫הנסיכה הלוחמת שלי.‬
‫המקור שלה בן מאות שנים.‬
‫בוא הנה.‬
‫היי.‬
‫זה בסדר אם את לחוצה.‬
‫כולם לחוצים בפעם הראשונה.‬
‫כשהמפלצות ינסו לתקוף אותך,‬ ‫האינסטינקטים שלך ייכנסו לפעולה.‬
‫את...?‬
‫לא משנה.‬ ‫-לא, תגידי.‬
‫את שואלת את עצמך לפעמים‬
‫אם יכול להיות שהן לא כולן מפלצות?‬
‫כאילו, מבפנים.‬
‫מה זה אומר בכלל?‬
‫לא יודעת, פשוט...‬
‫לפעמים אני חושבת‬ ‫על איך שהמפלצות חושבות עלינו.‬
‫אולי בסיפור שלהן אנחנו המפלצות.‬
‫למי שהורג אחרים לא מגיע לספר סיפורים.‬ ‫-אנחנו הורגים.‬
‫כדי להגן על אנשים.‬ ‫למפלצות אין רגשות, הן לא אוהבות.‬
‫ככל שתצודי יותר, כך תביני את זה יותר טוב.‬
‫כן, כן. אני בטוחה שאתה צודקת.‬
‫תודה.‬
‫רוצה להסביר לי למה אנחנו פה?‬ ‫-כדי להציל אותך מעצמך.‬
‫אה, אלינור.‬
‫ג'ולייט, זאת חווה.‬
‫היי.‬
‫נלך?‬
‫אנחנו לא אוכלות צהריים?‬
‫עוד מעט. בואי.‬
‫ניסע ביחד לחזרה.‬ ‫-ומה עם צהריים?‬
‫אני קצת מורעבת.‬
‫יש שם אוכל.‬
‫זאת חווה.‬
‫או לפחות השחקנית‬ ‫שתשחק את חווה במצוד המורשת הערב.‬
‫אבל אפשר למצוא מחליפה. תשתי משהו.‬
‫רגע, את רוצה שאנשוך אותה?‬
‫בסדר.‬
‫לא, אני רוצה שתנקזי אותה.‬
‫לא, אני לא אהרוג אף אחד.‬
‫סבתא שלך היא מפלצת.‬
‫אם היא תגלה שאת חלשה,‬ ‫ערפדה שפוחדת להרוג, היא תנדה אותך.‬
‫זה שאני לא רוצחת לא אומר שאני חלשה.‬
‫סוף סוף. האמת. תודה.‬
‫ניסיתי, בסדר?‬
‫באמת ניסיתי.‬
‫לא יכולתי.‬ ‫-לא יכולת או לא רצית?‬
‫לא רציתי.‬
‫יכולתי, אבל אני לא אעשה את זה,‬ ‫כי היא מוצאת חן בעיניי.‬
‫את דלוקה על מישהי.‬
‫למרבה המזל, יעבור לך.‬
‫אולי. ואולי לא.‬
‫אז מה את מתכננת לעשות‬ ‫כשהמלכיה לא תכיש אותך,‬
‫כי היא תדע שלא הרגת אף אחד?‬
‫מה אז?‬
‫מתוקונת, הגורל נתן לך קלפים נפלאים.‬
‫את ערפדת מורשת משושלת אטווד.‬
‫לדעתי זה הדבר הכי קול שיש בעולם.‬
‫ערפדים מומרים היו מתים‬ ‫לראות את עצמם במראה,‬
‫להיות מסוגלים לשהות באור השמש כמה שבא להם,‬
‫לאכול אוכל אנושי ולא לחלות.‬
‫אבל את ואני, אנחנו התעוררנו ככה.‬
‫אני מתחננת, תשחררי את המחשבות,‬
‫תפסיקי לרצות להיות משהו שלא תהיי לעולם,‬ ‫ותעריכי את מה שאת.‬
‫את לא מבינה.‬
‫התוכנית השתנתה. ארוחה על חשבוני.‬
‫תודה.‬
‫נתראה בערב.‬
‫בואי.‬
‫כן, זה היה די מדהים.‬
‫מייק, בדיוק סיפרתי לקאל‬ ‫איך חיסלת באנשי עם מפתח ברגים.‬
‫לא ראיתי חיסול יותר טוב בידיים חשופות.‬
‫היה לי מזל.‬
‫אפשר לדבר לרגע?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫תקשיב, גבר. אתה חבר שלי.‬
‫אנחנו מכירים המון זמן, אז אני אדבר ישירות.‬
‫קאל לא תשתתף בציד.‬
‫מאיפה זה בא?‬ ‫-ממני.‬
‫בברכת הגילדה.‬ ‫-הגילדה?‬
‫תקשיב, אני לא יודע מה קורה פה,‬ ‫אבל אתה לא יכול.‬
‫היא מוכנה.‬
‫שטויות, מייק.‬ ‫-אם אתה לא רוצה להישאר להבאי כל החיים,‬
‫אתה תקשיב לי הפעם, גבר.‬
‫היי.‬
‫יש משהו שאנחנו צריכים לטפל בו.‬
‫מוקדם יותר היום, קאל אמרה לטס‬ ‫שיש לה ספקות בקשר לחיסול ערפדים.‬
‫והיא רמזה שאנחנו גרועים בדיוק כמו המפלצות.‬
‫תעשי לי טובה. קאל לא...‬
‫קליופי?‬
‫ניסיתי רק להסביר ש...‬ ‫-כן או לא, קליופי?‬
‫טס לא הייתה משקרת.‬
‫כן.‬ ‫-שיט.‬
‫אני לא יודעת... זאת אומרת, לא אמרתי.‬
‫לא ככה.‬
‫ראיתם? היא ננשכה.‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫אם קאל הייתה ננשכת, הייתי שם לב.‬ ‫-לא היית שם לב.‬
‫נשיכות של ערפדי מורשת נעלמות.‬
‫הן לא משאירות סימנים, ומגרדות בלי סוף.‬
‫הארס יכול להשפיע על תהליך החשיבה,‬
‫ולגרום גם לציידת הכי מסורה‬ ‫לפקפק באמונות שלה.‬
‫לא הייתי פונה נגד המשפחה שלי.‬
‫ברור שלא.‬ ‫-לעולם.‬
‫אי אפשר לקחת סיכון. קיבלנו מודיעין מהימן.‬
‫כל ערפדי המורשת יהיו במקום אחד.‬ ‫לא נקבל עוד הזדמנות כזאת.‬
‫אני מצטערת, טליה.‬ ‫הגילדה תשלח מישהו לשמור על קאל בזמן הציד.‬
‫למען ביטחונה.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אל תדאגי.‬
‫הלילה, בת מורשת צעירה‬ ‫תתאחד עם נחשת מלכיית האזמרגד.‬
‫בדיוק כמו שלילית,‬ ‫השומרת הראשונה, עשתה בגן העדן.‬
‫בידיה של משפחת אטווד‬ ‫נפל הכבוד לשמר את שמה של לילית,‬
‫הן בפועל והן כשושלת.‬
‫מי יציג את ג'ולייט אנסטסיה אטווד‬ ‫בהקדשת המורשת?‬
‫אנחנו.‬
‫מרגו וסבסטיאן. אנחנו מציגים את בתנו.‬
‫הלילה, ג'ולייט אנסטסיה אטווד פרמונט‬
‫תתפוס את מקומה הראוי בסדר הירושה.‬
‫הגעתם לבן. האדם הממוצע חי‬ ‫41 מיליון דקות. השעון מתקתק.‬
‫את נראית זוועה.‬
‫הבאתי לך משהו מלמטה.‬
‫תשתי עכשיו. אמא תהרוג אותך‬ ‫אם תלכלכי שמלה של ולנטינו בדם.‬
‫טוב, אין לך יותר אפשרויות.‬
‫לא נכון, יש לי. אני אגיד להם את האמת.‬
‫האמת שווה פחות ממה שנדמה לך.‬
‫תתאפסי על עצמך לפני שהצמא ישתלט עלייך,‬
‫ותהרגי את מי שיהיה במקרה הכי קרוב אלייך.‬
‫אולי זה יהיה מישהו זר.‬
‫אולי זה יהיה בן.‬
‫יופי.‬
‫נמצא משהו בשביל החיסול הראשון שלך.‬ ‫-לא, אני...‬
‫אל תדאגי, אנחנו נכבד‬ ‫את הרגישות שלך, אבל נעשה את זה.‬
‫תסיימי להתכונן, תרדי למטה,‬ ‫ותעכבי את המצוד כמה שיותר.‬
‫רגע, לעכב? למה?‬
‫ג'ולייט, הגענו לחלק בסיפור שבו מגלים‬ ‫שהאחות הגדולה יודעת טוב יותר.‬
‫אני אטפל בזה. רק תסמכי עליי.‬
‫בסדר. לעכב. הבנתי.‬
‫כפי שהיה, וכפי שתמיד יהיה,‬
‫הגיעה השעה בה‬ ‫על הערפדה הבשלה לחצות את הגן.‬
‫בת מורשת לבית אטווד.‬
‫הרשו לי להציג בפניכם את נכדתי,‬ ‫ג'ולייט אנסטסיה אטווד.‬
‫תראו מי גדלה.‬
‫אוליבר.‬
‫שלום, אחות קטנה.‬
‫סימני הנשיכה נעלמו, אז חשבתי שזה לא חשוב.‬
‫אנחנו מבינים.‬ ‫-אנחנו דווקא לא מבינים.‬
‫את בת למשפחה של ציידים‬ ‫שהוסמכו על ידי הגילדה.‬
‫ויותר מזה, את הבת שלי.‬
‫כל דבר שקורה לך חשוב לי.‬
‫יש עוד משהו שאת צריכה לספר לנו?‬
‫לא משנה מה.‬
‫לא.‬
‫טוב. מצטער, ילדונת, אבל אנחנו‬ ‫נעשה את מה שצריך לעשות.‬
‫ג'ולייט וכל בת מורשת‬ ‫אחרת בסוואנה ימותו הלילה.‬
‫בואו נזוז.‬
‫אז במה נצפה הלילה?‬ ‫-אנחנו נסתדר.‬
‫מה יש לך ברשימה?‬
‫אבא.‬ ‫-אנחנו צריכים ללכת.‬
‫בסדר.‬
‫את נראית לחוצה. התחלת לפחד?‬
‫לא.‬
‫אוליבר.‬ ‫-שנינו יודעים שאת לא כמוהם, ג'ולז.‬
‫את יודעת, כל השטויות האלה‬ ‫של המורשת... הן שטויות.‬
‫מרגו. סבסטיאן.‬
‫תסתכלי על מרגו וסבסטיאן,‬ ‫על ההבעה הטיפשית שלהם.‬
‫אם אתה כל כך שונא אותם, למה באת?‬
‫בשבילך.‬ ‫-בתי היקרה...‬
‫אפשר לרקוד איתך?‬
‫שלום, יקירי.‬
‫אפשר מילה?‬ ‫-ודאי, אמא.‬
‫איזו כניסה מפוארת.‬
‫תדאג שהיציאה החפוזה שלך‬ ‫תהיה הרבה פחות דרמטית.‬
‫למה את כל כך זועפת? את פוחדת‬ ‫שאביך אותך ותצטרכי לגרש אותי?‬
‫להעמיד פנים שאני לא קיים?‬ ‫-מעולם לא הכחשנו את קיומך.‬
‫רצית להכעיס אותנו, והצלחת.‬
‫לך, לפני שתהרוס את הלילה הגדול של אחותך.‬
‫נראה לי שאני אישאר.‬
‫את נראית מודאגת. את דואגת למשפחה שלך‬
‫או לחברה הערפדה שלך?‬
‫הנה.‬
‫החיסול הראשון שלי היה‬ ‫לפני עשרים שנה. תקעתי בו יתד.‬
‫מצטערת, לא מצטערת.‬
‫האחים שלי עושים לי‬ ‫את התרגיל הזה מאז גיל שנתיים.‬
‫מעניין איזה קידום הייתי מקבל‬
‫אם הייתי מוציא אותך מפה בכוח‬ ‫כי היית מתחילה...‬
‫לא יודע, להשתולל.‬
‫סליחה?‬
‫בת מורשת נשכה אותך, לא?‬
‫אין לדעת איך זה ישפיע עלייך.‬
‫את עלולה לתקוף אותי,‬ ‫ואז אצטרך לרסן אותך...‬
‫ולקחת אותך.‬
‫תראי כמה בלתי צפויה ההתנהגות שלך.‬ ‫-אתה פולש למרחב הפרטי שלי.‬
‫תחזרי הנה!‬
‫רק רגע.‬
‫אנחנו יכולות לדבר?‬ ‫-את הבת הצעירה שלי.‬
‫כשאת שואלת אם אפשר לדבר,‬ ‫אני אמורה לענות "ודאי".‬
‫אבל לא, לא אחרי ההופעה המפתיעה של אוליבר.‬
‫לא כשכל קהילת המורשת מחכה לראות אותך...‬
‫זה לא מקומי.‬
‫אני לא רוצה אותו.‬
‫אני אומרת את זה כבר חודשים,‬ ‫ואף אחד לא מקשיב לי.‬
‫והנה, עכשיו אני מביכה את כל המשפחה.‬
‫וגם את זה לא רציתי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני יודעת שהרסתי הכול...‬
‫אבל, בבקשה, תבטלי הכול.‬
‫לא הרסת הכול.‬
‫אני עשיתי את זה, מזמן.‬
‫שאלת את עצמך פעם למה יש לי‬ ‫שלוש אחיות שפגשת רק פעם אחת?‬
‫כי השפלתי את המשפחה שלי‬ ‫כשברחתי עם הצעצוע האנושי שלי.‬
‫יש להן ילדים שלא פגשתי מעולם.‬
‫אירועים משפחתיים שלא הוזמנתי אליהם.‬
‫והכול כי סירבתי להתחתן עם הנרי דוונפורט.‬
‫התאהבתי באבא שלך.‬
‫אז...‬
‫ביום החתונה שלי...‬
‫ברחתי.‬
‫מאז לא היה לי שום קשר עם המשפחה שלי.‬
‫הן באו לטקס של אלינור, כי אמא‬
‫היא בת המורשת הנערצת מכולן.‬
‫הן לא באו לטקס שלך,‬ ‫כי היא הרשתה להן לא לבוא.‬
‫הן מתעבות את העובדה שאני "שומרת בהמתנה".‬
‫הן...‬
‫אפשר ממש לחוש את השנאה שלהן כלפיי.‬
‫לא מגיע לך לקבל כזה יחס.‬ ‫-גם לך לא.‬
‫אני קיבלתי בחירות בחיים שלי.‬
‫אני רוצה שגם תעשי את זה.‬
‫אבל בקרוב מאוד תצטרכי להרוג מישהו,‬
‫אחרת תחלי מאוד.‬
‫את יודעת?‬
‫אם כבר היית עושה את זה,‬ ‫לא היינו מדברות עכשיו.‬
‫את ילדה טובה, שאוהבת את המשפחה שלה.‬
‫אם החלק הקשה כבר היה מאחורייך,‬
‫היית גומרת עם החלק הקל, עם הטקס.‬
‫בסדר.‬
‫אני אגיד לאבא שלך‬ ‫שאנחנו צריכים להודיע הודעה.‬
‫לא.‬
‫אני בוחרת, נכון?‬
‫אני צריכה להודיע לכולם.‬
‫יהיה בסדר, אמא.‬
‫חייב להיות בסדר, ילדה מתוקה שלי.‬
‫- אלינור:‬ ‫בעוד חמש דקות ליד בריכת הנוי -‬
‫- ג'ולייט:‬ ‫טוב, אבל מהר. יש הרבה עניינים. -‬
‫לפני ימי ההיסטוריה המתועדת,‬
‫חווה ואחותה לילית השתעשעו להן בגן העדן.‬
‫כאשר הן התבוננו בהנאה‬ ‫בעץ אפרסקים מושלם עמוס בפירות בשלים,‬
‫נחש גלש מטה ממקום מושבו שבראש העץ.‬
‫חווה נבהלה, והתחננה‬ ‫בפני הנחש שלא יכיש אותה.‬
‫איפה היא?‬
‫חבל שהיא לא ירדה לפני שאמא נכנסה להתלהבות.‬
‫תישאר פה בשביל הרושם. אני אביא אותה.‬ ‫-אלוהים, שלא התרשם מפחדנותה של חווה,‬
‫הפך אותה לאנושית.‬
‫אבל לילית אימצה את הנחש ללבה.‬
‫היא שמחה על הכשתו,‬ ‫וכך הפכה לערפדה הראשונה,‬
‫הערפדה שכל בנות המורשת הן צאצאיותיה.‬
‫וכעת, נכדתי תזכה לקבל‬
‫את ההכשה שתחבר בינה לבין הנחשה המלכה,‬ ‫בדיוק כפי שלילית עשתה.‬
‫הביטו! מלכיית האזמרגד.‬
‫ברגע שהיא תמשח את ג'ולייט בארס שלה,‬
‫נשחרר את חווה של הטקס.‬
‫ונצוד אותה.‬
‫בואי, ג'ולייט, הצטרפי למורשת שלך.‬
‫לעזאזל.‬
‫איפה היא, לכל הרוחות?‬
‫אלוהים! הפחדת אותי.‬
‫הטקס מתחיל, אני חייבת לחזור.‬
‫אז כדאי שנמהר.‬
‫לא, סיפרתי לאמא הכול. היא חושבת כמוני.‬
‫אני מריחה דם. אלינור, אני מריחה...‬
‫מה עשית?‬
‫חיפשתי בטלפון שלך, ומצאתי אותה.‬
‫אין בעד מה.‬
‫אמרתי לך שאמא יודעת,‬ ‫ושאני אספר לכולם את האמת!‬
‫ואני אמרתי לך שאני לא רוצה‬ ‫להיקרע מהמורשת שלי‬
‫רק כי לך ולאמא לא אכפת מהמורשת שלכן.‬
‫אוי, באמת.‬ ‫-אני השנייה בתור לתפקיד השומרת.‬
‫את מכירה אותה,‬ ‫היא מוצאת חן בעינייך, תנקזי אותה.‬
‫הסוף למיגרנות, גרון שורף,‬ ‫דמעות דם או עור חיוור ומזיע.‬
‫ג'ולז, זאת באמת הדרך הנכונה.‬
‫לא.‬
‫תסיימי את מה שהתחלת.‬ ‫-או שלא.‬
‫באמת?‬
‫קליופי. קליופי?‬
‫אמרתי לאבא שפראג לא מספיק רחוקה.‬
‫אין מקום שימנע ממני להשתתף בבלגן הזה.‬
‫ארגז כסף בקרקעית הים היה מרחיק אותך מפה.‬
‫את לא חייבת לחיות ככה, ג'ולז.‬
‫אני ההוכחה.‬ ‫-הוכחה למה?‬
‫אני קיבלתי את כל הגנים הטובים.‬
‫לא, תמרנת את כולם כדי שיחשבו ככה.‬
‫לכן אני לוקח את ג'ולייט איתי.‬ ‫-תתעוררי, קליופי.‬
‫תשחררי את החברה שלך, ג'ולז.‬ ‫אני אדאג שאלינור תתנהג יפה.‬
‫אילו שיניים גדולות יש לך.‬
‫לא. לא, תברחי.‬ ‫-מה?‬
‫תפעילו את מטחי הקול. קדימה.‬
‫מוכן.‬
‫תברחי, עכשיו.‬ ‫-לא!‬
‫יש החלטות שצריך להרהר בהן, לשקול, להגות.‬
‫אבל לפעמים הבטן שלך‬ ‫אומרת לך מה הדבר הנכון לעשות.‬
‫ג'ולייט!‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬