EN NETFLIX-SERIE
Pappa sier at en jeger bare er like god som magefølelsen.
Burde ikke magefølelsen veilede meg?
Gi meg selvtillit?
Eller er den ment å tynge meg med skyldfølelse?
Juliette? Hvorfor er du her?
-Hvor er vi? -Eden. Begynnelsen.
Jeg sverger at jeg ikke ante at vi ville bli knyttet da jeg bet deg.
-Du tror meg ikke. -Vet ikke hva jeg skal tro.
Eller føle.
Jeg burde ikke føle noe for deg.
-Men? -Men du er ikke som andre monstre.
Så bare la det skje.
Alt er mulig her.
Juliette.
Løp!
Stå opp, jenta mi. Hele familien er utenfor.
Bra. Fin form, Apollo. Hold avstand.
Blod fra en født vampyr vil paralysere deg umiddelbart.
-Bra! -Greit.
-Det er bra, Apollo. -Du telegraferer, Theo.
-Bra.
Beskytt halsen. Kom igjen. Vinner.
-En første gang for alt. -Jeg vet ikke, pappa.
Er han klar for Lauget? Kanskje din yngste sønn er bedre.
Jeg er nesten 24. Rett alder for Lauget.
-Du vil aldri være klar. -Jeg var født klar.
En jeger bør aldri være altfor kry. Ditt behov for heder vil koste deg livet.
Kanskje hele familien vil dø.
Burde jeg be om forlatelse for nøkken igjen?
Det er det dere vil?
Du er rask og sterk, sønn, men dumdristig.
Litt av din brors ydmykhet ville hjelpe.
-Du skal holde utkikk i kveld. -Hva?
Fleiper du? Jeg slo ham.
Og nå skal du iaktta.
-Greit. -Cal, Tess, deres tur.
-Iaktta henne. -Beklager.
-For hva? -At jeg må ydmyke deg foran familien.
-Følg med skuldrene. -Aldri gi opp.
-Kom igjen. -Bra.
-Kom igjen. -Dette klarer du.
-Bra. -Hun hører til i Lauget.
Bra.
Velkommen til Savannahs fremste nyhetsstasjon.
VGS-eleven Ashley Stanton i Savannah vil bli gravlagt i dag.
Hvor er de?
Kilder som kjenner familien, sier Ashley var en utadvendt…
-Det er frekt å ikke engang si… -Hvor er pillene mine?
Ro deg ned. Du trenger dem ikke lenger.
Med mindre du ikke har drept noen, og denne innvielsen feirer en…
Elinor.
Vær så snill.
Hør godt etter. De vil ikke løse problemet ditt.
Hvor er resten?
-Det er ikke nok. -Nettopp.
Men jeg kastet resten. Litt motivasjon så du gjør det rette.
Hvorfor må jeg ha seremonien?
Fordi du løy, Jules. Fordi det er vår tradisjon.
Så bare drep noen før bestemor og alle de fødte vampyrene ankommer.
Jeg vet at det er tradisjon.
Men jeg hater at det er det. Oliver slapp å gjøre det.
Vi er et matriarkat. Du burde hengi deg til det.
Det er vel verdt det.
Og Oliver ødela nesten familien. Vil du virkelig følge i hans fotspor?
Så søte.
Gjem dem nå, og la oss finne en dekkstift før den store prøven.
-Det ser ut som jeg sover i en kiste. -Vel… kanskje dette er feil æra for deg.
La oss prøve noe annet.
-Nei. -Nei.
Min lille blomst… kan du prøve å se glad ut i det minste?
Vi gjør dette for deg.
Da ville mine venner ha blitt invitert.
Gjestene ville ikke være fra Madrid, Tokyo og Lagos.
Det ville ikke være et slangeritual eller en jakt med menneskeoffer.
Og derfor betror man ikke barn med å opprettholde tradisjoner.
Skulle ikke du ringe når du ankom hotellet?
Overraskelse.
-Bestemor. -Hei, elskling.
Skjuler du ditt sanne jeg? Begraver du kroppene godt?
-Slik du lærte meg. -Juliette.
Den kjolen ser fæl ut på deg.
Få se på deg. Du har din fars øyne, men du arvet visst din mors tørste.
Bestemor, fortell din datter at denne hører til i et museum.
Den var min innvielseskjole.
Dette skjer når du formerer deg med en vampyr du skapte.
De mangler "respekt for sine eldre"-genet.
-Jeg mente ikke å… -Elskling.
I tusen år har familien vår vært den mektigste blant de fødte vampyrene.
De eneste som er verdige til å vokte over Emerald Malkia,
dronningmorslangen, som gir alle fødte vampyrer styrke.
Så når du går ned de trappene i kveld,
når den slangen glir fra min arm til din, vil du…
-Skitt. Jeg glemte å avlyse med Ben. -Det er Juliette sitt menneske.
Så hyggelig å se deg, mor.
Vel, jeg håper han smaker bedre enn han oppfører seg.
Hun drikker ikke av ham.
-Han er hennes venn. -Elskling…
Gjør din bestemor en tjeneste. Se til at hun ikke skuffer meg.
Ikke lett. Hun er allergisk mot å lytte.
Så det er for vanskelig for deg å holde styr på lillesøsteren din?
-Skal ta meg av det. -Flink jente.
Du er som en toåring. Hva gjør du?
Hvor er min invitasjon til maskeradeballet?
Bare en middag.
Det er en utsøkt kjole for kjøttpudding og poteter.
Savannah Blooms blomsterbutikk.
-Mange blomster for… -Bestemor. Hun er i byen.
-Hun elsker elegante greier. -Nå holder det.
-Tilstå og glem? -Greit.
Dine foreldre skal ha en fest, og jeg er ikke invitert.
-Jeg tilstår det. -Ok.
-Tilgi og glem. -Takk.
Så du skal ikke bli med meg og besøke Ashleys foreldre?
Død skremmer vettet av meg. Ser det ut som jeg kan bli med?
Du må visst lære Udyret å danse vals før det siste kronbladet faller.
Så bytt klær. Du må hjelpe med etterforskningen.
-Jeg tror at Ashley ble myrdet. -Hva? Hvem i all verden ville…?
Du er traumatisert fordi du snublet over liket.
Oppdaget. Ikke snublet over.
-Enn om jeg har rett? -Ok.
Hvis hun ble myrdet, må foreldrene få vite det.
Denne kjolen veier like mye som meg,
og du snakker tull mens jeg står og svetter.
La Ashleys foreldre sørge. Gå hjem. Jeg ringer deg senere.
Jeg sier at en jente ble drept. Du sier: "Kjolen er tung. Gå hjem"?
-Ok, ja, det kan jeg gjøre. -Du vet at jeg ikke mente det slik.
Ærlig talt? Kom igjen!
Tilstå og glem?
Greit. Jeg tilstår at jeg hater deg akkurat nå.
Det er ikke sånn det gjøres.
Du burde si: "Jeg tilgir."
Hennes intensitet minner meg om en annen barsk jeger.
Ja, hun har holdt på i et par timer.
-Bra. Hun har mye å lære. -Ja.
Treningsøktene deres har lønt seg.
Det ser jeg.
Hun er bare 16, Jack.
Theo var tolv. Apollo, 14.
Og Cal var 15 da gjenferdet nesten drepte henne.
Så flyttet vi hit, og hun vant mot en født vampyr.
Du vet at det ikke skjedde slik.
Lauget belønnet oss for det hun gjorde.
Så vi må nå jakte på monstre som vi ikke vet hvordan å drepe? Nei.
-Det betyr ikke at det ikke er mulig. -Jack.
Dessuten sendte de Mike og Sarah, våre bestevenner. Dyktige jegere begge to.
-Skatt… -Jack.
Cal identifiserte en familie med fødte vampyrer ingen visste om.
Lauget betror jakten til oss.
Vi er ikke Helmers engang, men de overlater dette til oss.
Jeg vet at Blades ikke får slike muligheter,
men det er et farlig oppdrag. Spesielt for en første jakt.
Nei, hun får ikke hjelpe med dette.
Det er ikke hennes første jakt. Og det har gått nesten 400 år
siden en jeger overlevde en kamp mot en født vampyr.
Inntil Cal. Vår datter.
-Fortjener ikke hun å fullføre det? -Ikke hvis det risikerer livet hennes.
Men hvis hun ikke er med oss når vi jakter, er vi ikke en familie.
-Forstår du? -Ok. Stopp.
-Først og fremst er hun vår datter. -Jeg vet det.
Nei, av og til tror jeg at du glemmer det og prioriterer våre plikter som jegere.
Av og til vil jeg at du skal respektere mine følelser og mitt synspunkt
i stedet for å bestandig prøve å overtale meg. Det er så slitsomt.
Hvorfor skjønner du ikke hvor frustrerende det er for meg?
Greit. Jeg forstår.
-Og jeg er lei for det. -Det burde du være.
Gå nå med mindre du vil lage middag.
Med glede. Men kan jeg få litt dessert først?
I BEGYNNELSEN
Gjenoppfrisker du historiekunnskapen?
Eva flyktet fra slangen, men Lilit aksepterte bittet.
Det er litt perverst.
Vil slangen bite meg?
Bare hvis du har drept noen.
Ok.
Hvis ikke, vil den avvise deg foran alle de fødte vampyrene.
Vår familie ville bli ydmyket.
Så ville det bli kamp om dronningmorslangen.
Rent anarki. Kom, jeg har en overraskelse til deg.
-Det er ditt trekk. -Se på dette. Her kommer det.
Så ble onkel Mike forfremmet fra Blade til Helmer,
og endelig fikk jeg drepe monsteret som gjorde meg til en jeger, en kitsune.
En demon som kan forvandle seg til det den dreper. Den drepte min bror.
-Det tok årevis å finne den. -Femten måneder, skatt.
-Hva skjedde da du fant den? -Jeg gjorde ikke det.
Den klappet meg på skulderen en dag mens den hadde min brors ansikt.
Den lot som den var ham.
Poenget mitt er…
…at jeg vet hvor vanskelig det er å drepe et monster som virker menneskelig.
Jeg respekterer deg, Cal. Derfor hater jeg å gjøre dette.
-Domino! -Cal, taper du sånn?
Nå passer det bra med en skål.
Lauget sendte oss hit med et enkelt oppdrag:
Å finne årsaken til monstrene i Savannah.
Det er ikke lett å sjokkere jegere. Vi er trent til å forvente det uventede.
Men du sjokkerte oss alle, Cal.
Du tok initiativet, stolte på instinktene dine
og førte oss til fødte vampyrer.
Hvis vi vinner dette slaget, vil vi kanskje bli forfremmet.
Vi ville ikke være Blades lenger.
Og derfor har vi bestemt at du er klar for ditt første bytte.
-Hva? -Godt gjort.
-Velkommen til jakten. -Du skal være med på jakten.
Ja, du skal få æren av å drepe Juliette.
-Gratulerer. -Gratulerer.
-Se der, ja. Stolt av deg. -Takk.
-Lillesøster skal vise dem. -Ja, sir.
Theo, Apollo, vi er klare.
Lauget har drept én født vampyr.
Disse seks spydene ble smidd av sølvstaken som den jegeren brukte.
Jeg trodde ikke at vi ville få brukt dem. Inntil nå.
Takket være deg får vi det.
Cal.
Dette sølvet er fra det eneste spydet som har...
-Min krigerprinsesse. -Det går hundrevis av år tilbake i tid.
-Kom hit. -Hei.
Det er greit å være nervøs. Alle er det den første gangen.
Instinktene overtar når monstrene angriper.
Har du…?
-Glem det. -Nei, si det.
Har du noensinne spurt deg selv: "Enn om de ikke alle er monstre?"
-På innsiden? -Hva mener du?
Jeg vet ikke. Jeg bare… Hvordan ser de egentlig oss?
Enn om vi er monstrene i deres fortelling?
-Mordere får ikke en fortelling, Cal. -Vi dreper.
For å beskytte folk. De føler ikke. De elsker ikke.
Det vil du innse desto mer du jakter.
Ja. Du har sikkert rett. Takk.
-Hvorfor er vi her? -For å redde deg fra deg selv.
-Å, Elinor. -Juliette, dette er Eva.
-Hei. -Skal vi?
-Å, skal vi ikke spise lunsj? -Snart. Kom.
-La oss ri sammen til øvelsen. -Hva med lunsj? Jeg er skrubbsulten.
Det er mat der.
Det er Eva, eller skuespillerinnen som skal spille Eva i kveld.
-Vi kan erstatte henne. Drikk opp. -Vent. Vil du at jeg skal bite henne?
Ok.
Nei, jeg vil at du skal tømme henne.
-Nei, jeg vil ikke drepe noen. -Bestemoren din er et monster.
Hvis hun oppdager at du er svak, redd for å drepe, vil hun avvise deg.
Jeg er ikke svak fordi jeg nekter å drepe.
Endelig. Sannheten. Takk.
Jeg prøvde. Jeg gjorde virkelig det.
-Jeg klarte det ikke. -Klarte eller ville ikke?
Ville ikke.
Jeg ønsker ikke å gjøre det fordi jeg liker henne.
Du er forelsket.
Det går heldigvis over.
Kanskje. Kanskje ikke.
Så hva er planen din når Malkia nekter å bite deg
fordi du ikke har drept noen? Hva da?
Søtnos, du har en skjønn skjebne.
Du er en født vampyr i Atwood-slekten.
Det syns jeg, er verdens kuleste ting.
Skapte vampyrer vil gjerne se seg selv i speilet
og tilbringe så mye tid i dagslys som de ønsker.
Spise menneskemat uten å bli syk. Men vi to våknet opp sånn som dette.
Jeg trygler deg. Frigjør sinnet ditt. Slutt å lengte etter noe du aldri vil bli,
og sett pris på det du er.
Du forstår ikke.
Ny plan. Jeg spanderer lunsjen.
Takk. Vi ses i kveld.
Kom.
Det var fantastisk gjort av deg.
Jeg fortalte Cal om hvordan du drepte den bansheen med en skiftenøkkel.
-Beste fellingen jeg har sett. -Det var ren flaks.
-Kan vi ha en prat? -Ja visst.
Hør, du er min kompis.
Vi er gamle venner, så jeg skal være ærlig.
Cal får ikke bli med.
-Hvor kommer dette fra? -Meg.
-Lauget er enig. -Lauget?
Jeg vet ikke hva som foregår, men ikke gjør dette. Hun er klar.
Pissprat.
Hør etter hvis du ikke vil være en Blade resten av livet.
Hei, folkens!
Vi må diskutere noe.
Tidligere i dag fortalte Cal Tess at hun tviler på om vampyrer burde drepes.
Og hun antydet at vi er like ille som monstrene.
-Gi deg. Cal ville ikke… -Calliope?
-Jeg prøvde å forklare at… -Ja eller nei, Calliope.
Tess ville aldri lyve.
Ja.
-Skitt. -Jeg vet ikke. Jeg mente det ikke sånn.
-Så dere det? Hun er blitt bitt. -Hva i helvete snakker du om?
-Det ville jeg ha sett. -Nei, faktisk ikke.
Bitt fra fødte vampyrer forsvinner sporløst, og de klør.
Giften deres kan endre sinnet ditt og så tvil i den mest hengivne jeger.
-Jeg trosser ikke familien. -Selvsagt ikke.
Aldri.
Vi kan ikke ta sjanser. De fødte vampyrene skal samles.
-Dette er en unik sjanse. -Beklager, Talia.
Lauget skal sende en som kan vokte Cal.
Det vil gå bra. Ikke vær bekymret.
I kveld skal en ung født vampyr knytte et bånd med Emerald Malkia-slangen
slik Lilit, den første vokter, gjorde i Edens hage.
Atwood-familien er beæret over å opprettholde Lilits navn,
både i praksis og herkomst.
Hvem skal presentere Juliette Anastasia Atwood
ved denne innvielsen?
Vi skal det. Margot og Sebastian presenter vår datter.
I kveld skal Juliette Anastasia Atwood Fairmont
ta sin rettmessige plass i arvefølgen.
Ben her. En vanlig person lever i 41 millioner minutter i snitt.
Herregud, du ser ikke ut.
Jeg stjal denne nede.
Drikk det. Mamma dreper deg om du søler blod på kjolen.
Du har intet valg lenger.
-Nei, jeg skal fortelle dem sannheten. -Sannheten overvurderes.
Ta deg sammen nå før tørsten overtar og du dreper den nærmeste personen.
Kanskje det vil være en fremmed. Kanskje det vil være Ben.
Bra.
-Vi får til ditt første bytte sammen. -Nei...
På en måte som respekterer dine følelser.
Kle på deg nå, gå ned og heft jakten så lenge som mulig.
Heft den? Hvorfor?
Dette er den delen av fortellingen der storesøster vet best.
Bare stol på meg.
Ok. Heft dem. Oppfattet.
Slik det har vært og alltid vil være.
Det er på tide at den voksne vampyren spaserer i hagen.
En født vampyr i Atwood-slekten.
La meg presentere mitt barnebarn, Juliette Anastasia Atwood.
Se hvem som er blitt voksen.
-Oliver. -Hei, lillesøster.
Bittet forsvant. Det virket ikke viktig.
-Vi forstår. -Vi gjør ikke det.
Du tilhører en familie med jegere i Lauget.
Men først og fremst er du min datter. Alt som skjer med deg, er viktig.
Er det mer du må fortelle oss? Hva som helst.
-Nei. -Beklager, men dette må gjøres.
Alle fødte vampyrer i Savannah dør i kveld.
La oss dra.
-Så hva skal vi se i kveld? -Vi tar oss av dette.
Hva har du i listen din?
-Pappa. -På tide å dra.
Ok.
Du virker nervøs. Får du kalde føtter?
Nei.
-Oliver. -Du er ikke som dem, Jules.
Alt tullet om fødte vampyrer er bare tull.
Margot. Sebastian.
Se på Margot og Sebastian, de teite ansiktsuttrykkene deres.
Hvorfor kom du hvis du hater dem?
-For din skyld. -Min kjære datter… får jeg denne dansen?
-Hallo, elskling. Kan vi ha en prat? -Selvsagt, mor.
Det var litt av en entré. Ikke vær like dramatisk når du drar.
Hvorfor er du så gretten? Frykter du at du må sende meg vekk?
-Fornekte min eksistens? -Det har vi aldri gjort.
Du ville opprøre oss. Du lyktes. Dra før du spolerer din søsters kveld.
Jeg blir her.
Du ser bekymret ut. Er du bekymret for familien
eller vampyrkjæresten din?
Se her.
Mitt første bytte for 20 år siden. Jeg staket min første.
Ikke lei for det.
Mine brødre har gjort sånt siden jeg var to år.
Hva slags forfremmelse ville jeg få dersom jeg slepte deg vekk
fordi du begynte å oppføre deg… Jeg vet ikke helt. Urolig.
Unnskyld?
Du ble bitt av en født vampyr? Hvordan vil det påvirke deg?
Kanskje du går til angrep på meg slik at jeg må binde… og pågripe deg.
-Se så uberegnelig du er. -Du er altfor nær meg.
Kom tilbake!
Et øyeblikk!
-Kan vi ha en prat? -Når du sier sånt, bør jeg si: "Selvsagt."
Men ikke nå som Oliver dukket opp. Ikke når de fødte vampyrene venter…
Dette er ikke for meg. Dette er ikke det jeg ønsker.
Jeg har sagt det i månedsvis, og ingen lytter til meg.
Så nå må jeg skjemme familien. Og jeg ønsket ikke det heller.
Beklager. Jeg vet at jeg spolerte alt, men… vennligst avlys dette.
Du har ikke spolert alt. Det gjorde jeg for lenge siden.
Har du lurt på hvorfor jeg har tre søstre som du bare har møtt én gang?
Fordi jeg ydmyket familien min da jeg stakk av med mitt leketøy.
De har barn som jeg aldri har møtt, familiesamlinger der jeg ikke er invitert.
Fordi jeg nektet å gifte meg med Henry Davenport.
Jeg forelsket meg i din far.
Så på bryllupsdagen min…
…stakk jeg av.
Jeg har ingen kontakt med familien min.
De kom til Elinor sin seremoni
fordi mor er den mest aktede av de fødte vampyrene.
De kom ikke til din fordi hun tillot dem å ikke komme.
De avskyr at jeg er den neste vokteren. Deres…
…forakt er åpenbar.
-Du fortjener ikke det. -Ikke du heller.
Jeg tok avgjørelser i mitt liv. Jeg vil at du skal gjøre det også.
Men du må snart felle ditt første bytte ellers kommer du til å bli veldig syk.
Vet du det?
Vi ville ikke være her dersom du hadde gjort det.
Du er en snill jente som elsker familien sin.
Hvis det verste var over,
ville du ha gjennomført det enkleste, seremonien.
Ok. Jeg skal fortelle din far at det er noe vi må kunngjøre.
Nei.
Det er mitt valg, ikke sant? Jeg burde si det selv.
-Det kommer til å gå bra, mamma. -Vi får håpe det, jenta mi.
ELINOR MØT MEG VED DAMMEN OM FEM MIN.
JULIETTE OK. SKYND DEG. MYE SOM SKJER.
Før dagene da historien ble nedskrevet,
boltret søstrene Eva og Lilit seg i Edens hage.
Idet de beundret et perfekt ferskentre med mye frukt,
gled en slange ned fra den høyeste grenen.
Eva ble skremt og tryglet slangen om å ikke bite henne.
Hvor er hun?
Hun burde ha kommet før mor ble oppspilt.
-Bli her. Jeg skal hente henne. -Evas feighet imponerte ikke Gud.
Han gjorde henne til et menneske. Men Lilit omfavnet slangen.
Hun aksepterte bittet og ble den første vampyren.
Opphavet til alle de fødte vampyrene.
Og nå skal barnebarnet mitt motta
dronningslangens bitt slik Lilit gjorde.
Se, Emerald Malkia.
Når hun har salvet Juliette med sin gift, skal vi løslate den seremonielle Eva.
Og jakte henne.
Kom, Juliette, tre inn i din arv.
-Søren. -Hvor i helvete er hun?
Herregud som du skremte meg. Ritualet begynner. Jeg må gå inn.
-Da bør vi skynde oss. -Mamma vet alt. Hun støtter meg.
Jeg lukter blod. Elinor, jeg lukter…
-Hva gjorde du? -Jeg oppsporet henne med din mobil.
Bare hyggelig.
Mamma vet det, og alle skal få vite sannheten.
Og jeg vil ikke miste arven min fordi du og mamma ikke bryr dere.
Jeg er nummer to i vokterens arvefølge.
Du kjenner henne. Du liker henne. Tøm henne.
Slutt på migrenene, halsbrannen, blodtårene og den klamme, bleke huden.
-Jules, dette er best. -Nei.
-Fullfør det du påbegynte. -Eller ikke.
-Seriøst? -Calliope?
Jeg sa at Praha var for nært.
Ingenting kan holde meg unna dette ugagnet.
En sølvkiste på havbunnen ville ha holdt deg unna.
Du trenger ikke å leve slik.
-Jeg er beviset. -På hva da?
Jeg fikk de gode genene.
Nei, du manipulerte alle så de skulle tro det.
-Så jeg skal ta med meg Juliette. -Våkn opp, Calliope.
Fri din venn, Jules. Jeg skal følge med Elinor.
Så store tenner du har.
-Nei. Løp. -Hva?
Start støyen. Fort!
Klar.
-Løp. Nå. -Nei!
Noen beslutninger må man tenke over, overveie.
Men av og til vet man bare det som er riktig å gjøre.
Juliette.
Tekst: Kenneth Aasbø