EN NETFLIX-SERIE
Min pappa säger alltid att en jägare bara är så bra som hennes magkänsla.
Borde inte magkänslan vägleda mig, ge mig självförtroende?
Eller ska den tynga ner mig för att jag gör det rätta för mig?
Juliette?
Vad gör du här?
Var är vi?
Eden…
Början.
När jag bet dig trodde jag inte att det skulle förena oss så här.
Du tror mig inte.
Jag vet inte vad jag ska tro…
…hur jag ska känna.
Jag borde inte känna nåt för dig.
-Men? -Men du är inte som de andra monstren.
Så spela med.
Allt är möjligt här.
Juliette.
Spring.
Vakna, tjejen. Hela familjen är utanför.
Snyggt. Bra form, Apollo.
Håll dig på avstånd.
Om legatblod nuddar ens hud blir man omedelbart förlamad.
-Bra. -Okej.
-Nu skryter du, Apollo. -Du avslöjar dig, Theo.
Du avslöjar dig.
Bra.
Skydda halsen. Kom igen. Vinnare.
-Nån gång ska vara den första. -Jag vet inte, pappa.
Säkert att han är redo för gillet? Du kanske vill skicka din lillpojke.
Jag är nästan 24, rätt ålder för gilleakademin.
-Du kommer aldrig att vara redo. -Snälla, jag föddes redo.
Du är för imponerad av dig själv, det värsta en jägare kan vara.
Ditt behov av ära kommer att bli din död,
Kanske hela vår familjs död.
Ska jag be om ursäkt för åkallaren igen?
Är det dit vi är på väg?
Du är snabb och stark, men du är vårdslös.
Lite av din brors ödmjukhet skulle räcka långt.
-Du håller utkik under kvällens jakt. -Va?
Skämtar ni? Ni såg mig, jag slog honom.
Och nu ska du iaktta honom.
-Okej. -Cal, Tess, det är er tur.
Håll koll på henne.
-Förlåt. -För vad?
För att jag kommer att skämma ut dig.
-Håll ögonen på hennes axlar. -Jag dör aldrig.
-Kom igen. -Bra.
-Kom igen, T. -Du klarar det.
Bra.
Det är gillet.
Bra.
Välkomna till Savannahs främsta station för nyheter ni bör känna till.
High school-eleven Ashley Stanton ska begravas idag.
Vad gjorde du med dem?
Källor nära familjen säger att Ashley var en utåtriktat tjej…
Det är oartigt att gå in i ett rum och inte erbjuda…
Var är mina piller?
Lugna dig. Det är inte som om du behöver dem längre.
Om du nu har dödat ditt första byte och invigningsceremonin inte firar en…
Elinor…
…snälla.
Lyssna på mig, de löser inte ditt problem.
Var är resten?
-Det räcker inte. -Precis.
Men jag slängde bort resten.
Som motivation att få dig att göra det rätta.
Varför måste jag ha den här ceremonin?
För att du ljög, Jules.
För att det är vår tradition.
Så döda nån innan mormor
och hela legatsamhället anländer för den stora showen.
Jag vet att det är tradition.
Men jag hatar att det är det. Oliver behövde aldrig göra det.
Vi är ett matriarkat, det är värt att omfamna.
Det är verkligen värt att omfamna.
Oliver förstörde nästan den här familjen.
Vill du verkligen gå i hans fotspår?
Vad gulliga.
Lägg undan dem och så hittar vi lite concealer innan den stora provningen.
Jag ser ut att sova i en kista.
Det kanske inte är din era.
Vi provar nåt annat.
-Nej. -Nej.
Sötnos, kan du åtminstone försöka vara glad?
Vi gör allt det här för dig.
Om det vore för mig skulle mina vänner vara inbjudna,
gästerna skulle inte vara från Madrid, Tokyo och Lagos
och det skulle inte vara
en läskig ormritual eller en jakt på människooffer.
Det är därför inte barn anförtros uppgiften att upprätthålla tradition.
Jag trodde du skulle ringa när du kom till hotellet.
Överraskning.
-Mormor. -Hej, älskling.
Håller ni händerna rena och kropparna väl begravda?
Precis som du lärde mig.
Juliette…
…den klänningen är hemsk på dig.
Låt mig ta en titt på dig.
Du har din fars ögon, men jag har hört att du har din mors törst.
Säg till din dotter att den här malfälla hör hemma på ett museum.
Den här malfällan var min invigningsklänning.
Ser du vad som händer när man fortplantar sig med en vampyr man skapat?
De saknar respekt för de äldre-genen.
-Förlåt, jag menade inte… -Älskling.
I tusen år har vår familj varit den mäktigaste bland legater,
de enda värdiga nog att vakta den smaragdgröna malkian,
drottningmoderormen alla legater får styrka från.
Så när du går ner för trappan ikväll,
när ormen rör sig från min arm till din…
Fan, jag glömde ställa in med Ben.
Det är Juliettes människa.
Fint att se dig, mor.
Jag hoppas att han smakar bättre än han uppför sig.
Hon dricker inte från honom.
-Han är hennes vän. -Älskling.
Gör din mormor en tjänst, se till att hon inte gör mig besviken.
Det är inte enkelt, hon är allergisk mot att lyssna.
Så att ta hand om din lillasyster är över din förmåga?
Jag tar hand om det.
Duktig flicka.
Herregud, du är som en tvååring. Vad gör du?
Undrar var min inbjudan till maskeradbalen är.
Det är bara en middag.
Det är en rätt flott klänning för köttfärslimpa och potatis.
Savannah Blooms Florist.
-Det är många blommor för en… -Mormor.
Hon är i stan. Snofsigt är hennes grej.
Nu räcker det.
Erkänn och glöm?
Okej.
Dina föräldrar har fest och jag är inte bjuden.
Erkänn.
Okej.
Glömt och förlåtet.
Tack.
Jag antar att du inte följer med till Ashleys föräldrar och visar vördnad?
Du vet att döden skrämmer mig.
Ser det ut som om jag kan gå?
Det ser ut som om du frenetiskt borde lära Odjuret att dansa vals
innan det sista bladet faller.
Gå och byt om, jag behöver dig för utredningsändamål.
Jag tror att Ashley blev mördad.
Va? Vem i hela friden skulle…?
Du är traumatiserad för att du snubblade över henne.
Upptäckte, inte snubblade.
-Om jag har rätt, då? -Okej.
Hennes föräldrar borde få veta om hon blev mördad.
Jag bär en klänning lika tung som jag
och medan jag står här och svettas pratar du strunt.
Låt Ashleys föräldrar sörja i fred. Åk hem, jag ringer dig senare.
Jag säger att en flicka har blivit mördad.
Du säger: "Min klänning är tung, åk hem"?
-Okej, det kan jag göra. -Nej, jag menade inte så.
Allvarligt?
Kom igen.
Erkänn och glöm?
Okej, jag erkänner att jag hatar dig nu.
Det är inte så reglerna funkar.
Du ska säga "förlåtet".
Hennes intensitet påminner mig om en annan tuff jägare.
Hon har hållit på i ett par timmar.
-Bra, hon har mycket att lära. -Ja.
Dina träningspass med henne har lönat sig.
Jag ser det.
Hon är bara 16, Jack.
Theo var 12. Apollo var 14.
Och Cal var 15 när vålnaden nästan dödade henne.
Sen flyttade vi hit och hon mötte en legat och vann.
Det var inte exakt så det gick till och det vet du.
Jag vet att gillet belönade oss för hennes handlingar.
Genom att skicka oss efter monster vi inte vet hur man dödar? Kom igen.
-Det betyder inte att vi inte kan. -Jack…
De skickade våra bästa vänner, Mike och Sarah, som är jäkligt bra jägare.
-Älskling… -Jack.
…Cal identifierade en familj legater ingen visste existerade.
Gillet litar på att vi slår ut dem.
Vi har inte befordrats till Helmers än och de ger oss det.
Jag vet att Blades inte får såna här chanser,
men det är farligt även för de bästa, än mindre för en första jakt.
Hon får inte komma i närheten av det här, hör du mig?
Älskling, det är inte första jakten.
Dessutom har det gått nästan 400 år
sen en jägare mötte en legat och överlevde.
Innan Cal, vår lilla flicka.
Förtjänar hon inte att avsluta det?
Inte om det riskerar hennes liv.
Om hon inte är med oss när vi är där ute…
Då är vi ingen familj.
-Förstår du? -Okej, sluta.
Hon är först och främst vår dotter.
Jag vet det.
Ibland tror jag att du glömmer det.
Ibland sätter du vår plikt som jägare före allt annat.
Ibland vill jag att du respekterar hur jag känner,
respekterar min position istället för att försöka komma på sätt
att få mig att hålla med dig, för det är utmattande.
Jag vet inte varför du inte förstår det,
varför du inte förstår hur frustrerande det är.
Okej.
Jag förstår.
Jag är ledsen.
Det borde du vara.
Ut ur mitt kök om du inte vill laga middag.
Gärna.
Men först, kan jag få lite efterrätt?
I BÖRJAN…
Läser du på om vår historia?
Så Eva flydde från ormen medan Lilit omfamnade dess bett.
Den delen var lite kinky.
Kommer ormen att bita mig?
Bara om du har dödat ditt första byte.
Okej.
Om du inte har dödat ditt första byte kommer den att avvisa dig
inför hela legatsamhället.
Vår familj kommer att förödmjukas.
En kamp om kontroll över moderormen skulle följa.
Ren anarki.
Kom, jag har en överraskning åt dig.
-Varsågod, det är din tur. -Kolla här, nu kör vi.
Er morbror Mike gick från Blade-jägare till Helm-status.
Jag fick äntligen döda monstret som fick mig att börja jaga.
Det var en kitsune,
en demon som kan anta formen av allt den dödar. Den dödade min bror.
Det tog mig flera år att hitta den.
Femton månader, älskling.
-Vad hände när du hittade den? -Det gjorde jag inte.
Den kom fram till mig en dag och knackade mig på axeln,
med min brors ansikte.
Den låtsades även vara han.
Det jag vill säga är…
…att jag vet hur svårt det är att döda ett monster som ser mänskligt ut.
Jag respekterar dig, Cal. Därför hatar jag att göra så här.
-Domino! -Cal, förlorar du så där?
Det är ett bra tillfälle för en skål.
Gillet skickade hit oss på ett enkelt uppdrag,
för att ta reda på varför det finns monster i Savannah.
Vi vet hur svårt det är att chocka en jägare.
Det är för att vi är tränade att vänta oss det oväntade.
Men Cal, du chockade oss alla.
Du tog initiativ, litade på dina instinkter
och ledde oss till legater.
Om vi vinner den här striden kanske vi blir befordrade.
Blade-klassen skulle vara i backspegeln.
Därför har vi bestämt att du är redo för ditt första byte.
Va?
-Kom igen, syrran. -Välkommen till jakten.
Du ska vara med på jakten, gumman.
Ja, du får äran att döda Juliette.
-Grattis. -Grattis.
-Såja, jag är stolt över dig. -Tack.
-Lillasyster ska bevisa sig. -Ja, sir.
Theo, Apollo, är ni redo?
Det finns en gilleredogörelse om ett legatmord.
De här sex spjutspetsarna smiddes från den jägarens silverpåle.
Jag trodde aldrig att vi skulle få chansen att använda dem.
Men det får vi, tack vare dig.
Cal.
Detta silver är från det enda spjut som någonsin…
Min prinsesskrigare.
Det går tillbaka hundratals år.
Kom hit.
Du…
…det är okej att vara nervös.
Alla är det första gången.
När monstren ger sig på en kickar instinkterna in.
Frågar du…
-Glöm det. -Nej, säg det.
Frågar du dig nånsin dig själv huruvida de alla är monster?
Innerst inne?
Vad betyder det?
Jag vet inte. Jag bara…
Ibland tänker jag på hur de måste se oss.
Tänk om vi är monstren i deras berättelse.
-Mördare får ingen berättelse, Cal. -Vi mördar.
För att skydda folk. De känner inte. De älskar inte.
Ju mer man jagar, desto tydligare blir det.
Ja, du har säkert rätt.
Tack.
-Vill du berätta varför vi är här? -För att rädda dig från dig själv.
Elinor.
Juliette, det här är Eva.
Hej.
Ska vi?
Ska vi inte äta lunch?
Om en stund. Kom igen.
-Vi åker tillsammans till repetitionen. -Lunch, då?
Jag är utsvulten.
Det finns mat där.
Det är Eva,
skådespelerskan som spelar Eva i kvällens legatjakt.
Men vi kan hitta en ersättare. Drick upp.
Vänta, vill du att jag ska bita henne?
Okej.
Nej, jag vill att du tömmer henne.
Nej, jag tänker inte döda nån.
Din mormor är ett monster.
Om hon får veta att du är svag, rädd för att döda, stöter hon bort dig.
Jag är inte svag bara för att jag inte är en mördare.
Äntligen, sanningen. Tack.
Jag försökte, okej?
Det gjorde jag.
-Jag kunde inte. -Kunde inte eller ville inte?
Ville inte.
Jag kan men jag vägrar Jag gillar henne.
Du är förälskad.
Som tur är går det över.
Kanske, kanske inte.
Så vad är din plan, när malkian vägrar bindningsbettet
för att hon vet att du inte har dödat?
Vad händer då?
Lilla rara, ödet gav dig en vacker hand.
Du är en legatvampyr av Atwoods släktlinje.
Det är det coolaste som finns.
Skapade vampyrer skulle älska att se sin spegelbild,
att kunna tillbringa så mycket tid de vill i dagsljus,
att äta människomat och inte bli sjuka…
Men du och jag vaknade så här.
Jag ber dig, befria ditt sinne,
sluta önska att du blir nåt du aldrig blir och uppskatta det du är.
Du förstår inte.
Ändrade planer, jag bjuder på lunch.
Tack.
Vi ses ikväll.
Kom igen.
Det du gjorde var rätt fantastiskt.
Mike, jag berättade precis för Cal att du dödade bansheen med en skiftnyckel.
Jag har aldrig sett en sån dödsstöt.
Det var en lyckträff.
-Kan vi prata lite? -Ja, visst.
Du är min grabb.
Vi har känt varandra länge så jag ska vara ärlig.
Cal får inte följa med.
-Var kommer det här ifrån? -Från mig.
-Med gillets välsignelse. -Gillet?
Jag vet inte vad som pågår här, men det går inte.
Hon är redo.
-Det här är skitsnack. -Om du inte vill vara en Blade för evigt
lyssnar du på mig.
Hej, allihop.
Vi har nåt att ta itu med.
Tidigare idag sa Cal till Tess att hon har tvivel om att döda vampyrer.
Hon antydde att vi är lika hemska som monstren vi jagar.
Lägg av, Cal skulle inte…
Calliope?
-Jag försökte bara förklara att… -Ja eller nej, Calliope.
Tess skulle inte ljuga.
-Ja. -Helvete.
Jag… Nej, inte så.
-Ser ni? Hon har blivit biten. -Vad pratar du om?
-Jag skulle veta om hon hade blivit biten. -Nej.
Legatbett försvinner.
De lämnar inga fysiska spår och kliar som fan.
Giftet kan förändra sinnet
och få den mest hängivna jägaren att ifrågasätta sin tro.
Jag skulle aldrig gå emot min familj.
-Självklart inte. -Nånsin.
Vi kan inte ta några risker. Vi har bra information.
Alla legater kommer att vara på en plats. Vi får inte en sån chans igen.
Jag är ledsen, Talia. Gillet skickar nån att vakta Cal.
För hennes egen säkerhet.
Det löser sig.
Oroa dig inte.
Ikväll ska en ung legat knyta band med den smaragdgröna malkia-ormen,
precis som Lilit, den första bevararen, i Edens lustgård.
Familjen Atwood är hedrade att upprätthålla Lilits namn,
både i praktiken och i släktlinje.
Vem presenterar Juliette Anastasia Atwood på den här invigningen?
Vi.
Margot och Sebastian presenterar vår dotter.
Juliette Anastasia Atwood Fairmont
tar ikväll sin rättmätiga plats i successionsordningen.
Det är Ben. Genomsnittspersonen lever i 41 miljoner minuter. Tick tack.
Herregud, du är en enda röra.
Jag tog det här från nedervåningen.
Drick nu. Mamma dödar dig om du spiller blod på Valentinon.
Du har inget val.
Jo, jag ska berätta sanningen.
Sanningen är överskattad.
Ta dig samman innan din törst tar över och du dödar den som råkar vara närmast.
Det kanske blir en främling.
Det kanske blir Ben.
Bra.
-Vi ska lista ut ditt första byte. -Nej, jag…
Oroa dig inte, vi ska hedra din känslighet.
Gör dig klar och gå ner och uppehåll jakten.
Vänta, uppehåll? Varför?
Vi är vid storasyster vet bäst-delen av historien.
Jag fixar det, om du litar på mig.
Okej, uppehåll. Jag fattar.
Som det har varit och alltid kommet att vara,
är det dags för den mogna vampyren att gå genom trädgården,
en legat av Atwoods släktlinje.
Låt mig presentera mitt barnbarn, Juliette Anastasia Atwood.
Titta vem som har blivit vuxen.
Oliver.
Hej, lillasyster.
Märkena försvann, jag trodde inte det spelade nån roll.
-Vi förstår. -Nej, det gör vi inte.
Du tillhör en familj av jägare godkända av gillet.
Än viktigare, du är min dotter.
Allt som händer dig är viktigt för mig.
Är det nåt mer du vill berätta?
Vad som helst.
Nej.
Jag är ledsen, gumman. Men vi måste göra det vi måste.
Juliette och alla legater i Savannah dör ikväll.
Vi drar.
-Vad ska vi titta på ikväll? -Vi fixar det här.
Vad har du på kö?
-Pappa… -Det är dags att åka.
Okej.
Du verkar nervös. Har du fått kalla fötter?
Nej.
-Oliver. -Vi vet båda att du inte är som dem.
Det här legattramset är… Tja, det är trams.
Margot, Sebastian.
Titta på Margot och Sebastian, deras dumma miner.
Varför kom du hit om du hatar dem så mycket?
-För din skull. -Min älskade dotter.
Får jag lov?
Hej, älskling.
-Kan vi prata? -Självklart, mor.
Vilken storslagen entré.
Se till att din hastiga sorti inte blir lika dramatisk.
Varför är du så grinig? Är du rädd att behöva skicka iväg mig?
-Låtsas att jag inte existerar? -Vi har aldrig förnekat din existens.
Du ville göra oss upprörda. Du har lyckats.
Gå innan du förstör din systers stora kväll.
Jag tänker nog stanna.
Du ser orolig ut. Är du orolig för din familj?
Eller för din vampyrflickvän?
Här.
Mitt första byte för 20 år sen. Jag pålade den första.
Jag är inte ledsen.
Mina bröder har gjort så sen jag var två.
Jag undrar vilken befordran jag skulle få
om jag släpade ut dig härifrån för att du började agera…
…jag vet inte, nervös.
Ursäkta?
Du blev biten av en legat, eller hur?
Vem vet hur det skulle påverka dig?
Om du attackerade mig skulle jag behöva spänna fast dig…
…släpa in dig.
-Se så oberäkneligt du beter dig. -Du inkräktar på mitt personliga utrymme.
Kom tillbaka!
Ett ögonblick.
-Kan vi prata? -Du är min yngsta dotter.
Du säger: "Kan vi prata?" Jag borde säga: "Självklart."
Men nej, inte med Olivers oväntade besök,
inte när hela legatsamhället väntar på att se dig…
Det är inte min plats.
Jag vill det inte.
Jag har sagt det i månader och ingen lyssnar på mig.
Så här är jag och skämmer ut hela familjen.
Det ville jag inte heller.
Jag är ledsen.
Jag vet att jag förstörde allt,
men snälla, avbryt det.
Du har inte förstört allt.
Det gjorde jag för längesen.
Har du undrat varför jag har tre systrar som du bara har träffat en gång?
Det är för att jag förödmjukade min familj genom att rymma med min mänskliga leksak.
De har barn jag aldrig har träffat,
familjeevenemang jag inte har bjudits till.
Bara för att jag vägrade gifta mig med Henry Davenport.
Jag hade blivit kär i din pappa.
Så…
…på min bröllopsdag…
…stack jag.
Jag har inte haft nån kontakt med min familj sen dess.
De kom till Elinors ceremoni
eftersom mor är den mest vördade legaten.
De kom inte till din då hon gav dem tillåtelse att låta bli.
De avskyr det faktum att jag är den blivande bevararen.
Deras…
…förakt för mig är påtaglig.
-Du förtjänar inte att behandlas så. -Inte du heller.
Jag gjorde mina val.
Jag vill att du gör detsamma.
Men snart måste du döda ditt första byte annars kommer du att bli väldigt sjuk.
Vet du?
Vi skulle inte ha stått här om du hade gjort det.
Du är en duktig flicka som älskar sin familj.
Om den svåra delen var över
skulle du ha genomfört ceremonin, den enkla delen.
Okej.
Jag säger till din pappa att vi har nåt att berätta.
Nej.
Det är mitt val, eller hur?
Jag borde berätta det.
Det ordnar sig, mamma.
Det måste det göra, sötnos.
MÖT MIG VID DAMMEN OM FEM MINUTER
SKYNDA DIG, DET ÄR MYCKET PÅ GÅNG
Innan tidernas begynnelse
lekte Eva och hennes syster Lilit i Edens lustgård.
När de beundrade ett perfekt persikoträd, moget med frukt,
slingrade sig en orm ner från sin pinne på den högsta grenen.
Eva var rädd och bad ormen att inte bita henne.
Var är hon?
Hon borde ha kommit ner innan mor hetsade upp sig.
-Stanna här, jag hämtar henne. -Gud var inte imponerad av Evas feghet.
Och hon blev människa.
Men Lilit omfamnade ormen.
Hon välkomnade dess bett och blev den första vampyren,
vampyren alla legater härstammar från.
Nu ska mitt barnbarn få bindningsbettet av drottningormen,
precis som Lilit fick.
Skåda den smaragdgröna malkian.
När hon har smort Juliette med sitt gift…
…släpper vi den ceremoniella Eva…
…och jagar henne.
Kom, Juliette. Kliv in i ditt arv.
Jäklar.
Var fan är hon?
Herregud, du skrämde mig.
Ritualen börjar och jag måste tillbaka.
Då skyndar vi oss.
Nej, jag berättade allt för mamma. Hon stöttar mig.
Det luktar blod. Elinor, det luktar…
Vad har du gjort?
Jag gick igenom din telefon och hittade henne.
Varsågod.
Mamma vet och jag ska berätta sanningen för alla.
Jag vill inte förlora min legatstatus
bara för att du och mamma inte bryr er om er.
-Herregud. -Jag står näst på tur att bli bevarare.
Du känner henne. Du gillar henne. Töm henne.
Det skulle vara slutet på migrän, halsont, tårar av blod och blek hy.
Det här är vägen.
Nej.
-Avsluta det du påbörjade. -Eller inte.
Allvarligt?
Calliope?
Jag sa att Prag inte var tillräckligt långt.
Inget skulle hålla mig borta från de här rackartygen.
En silverlåda på havets botten skulle ha hållit dig borta.
Du behöver inte leva så här.
-Jag är bevis. -På vad?
Jag fick alla bra gener.
Nej, du manipulerade alla att tro det.
-Det är därför jag ska föra bort Juliette. -Vakna, Calliope.
Släpp din vän, Jules. Jag ska se till att Elinor uppför sig.
Vilka stora tänder du har.
-Nej, spring. -Va?
Slå på ljudvågen, kom igen!
Klart.
-Spring, nu. -Nej!
Vissa beslut måste man tänka över, överväga, fundera på.
Men ibland vet man instinktivt vad man ska göra.
Juliette!
Undertexter: Josephine Roos Henriksson