СЕРІАЛ NETFLIX
ПЕРША БІЙКА
Мій тато каже, що успіх мисливця залежить від його інстинктів.
Хіба не інстинкт має керувати мною?
Надати мені впевненості?
Чи має обтяжити мене
почуттям провини за дії, які я вважаю правильними?
Джульєтто?
Що ти тут робиш?
Де ми?
У Едемі.
Це початок.
Присягаюсь, коли я кусала тебе, я не уявляла, що це нас так пов'яже.
Ти не віриш мені.
Я не знаю, кому вірити.
Чи що відчувати.
Тобто, я не маю нічого відчувати до тебе.
-Але? -Але ти геть не схожа
на ненависних мені монстрів.
То просто змирись з цим.
Тут все можливо.
Джульєтто.
Біжи.
Вставай, мала. Уся сім'я вже надворі.
Добре. Ти в гарній формі, Аполлоне.
Тримайся на відстані.
Якщо кров родового вампіра потрапить на шкіру, то миттєвий параліч.
-Добре. -Гаразд.
-Це вже краще, Аполлоне. -Ти себе видаєш, Тео.
Ти видаєш себе, Тео.
Добре.
Захищай шию. Ось так! Переможець!
-Все буває вперше. -Не знаю, тато.
Певен, що він готовий для Академії Гільдії?
Може пошлеш молодшого?
Мені майже 24. Вік Академії Гільдії.
-Ти ніколи не будеш готовий. -Я тебе благаю. Я народився готовим.
Ти занадто у захваті від самого себе. Це найгірше для мисливця.
Через це дитяче бажання слави тебе вб'ють.
А може, і всю нашу сім'ю.
Мені ще раз вибачитись за випадок з шембером?
Ви до цього ведете?
Ти швидкий та сильний, синку. Але необачний.
Трохи скромності твого брата тобі б точно не завадило.
-Вечором на полюванні будеш на варті. -Що?
Жартуєш? Ти бачив. Я його переміг.
Тепер прикриєш його.
-Гаразд. -Кел.
-Тесс. Твоя черга. -Слідкуй за нею.
-Вибач. -За що?
За ганьбу на очах родини.
-Дивись на її плечі. -Завжди.
-Ну ж бо. -Добре.
-Поїхали, Тесс. -Ось тобі.
Добре.
Це Гільдія.
Добре.
Ви на хвилі найкращої радіостанції Саванни.Прослухайте випуск новин.
Сьогодні відбудуться похорони місцевої школярки ЕшліСтентон.
Що ти з ними зробила?
Близькі родини Ешлі повідомили, що вона була у випускному класі…
Грубо вриватись і не пропонувати…
Де мої таблетки?
Заспокойся. Тобі вони більше не потрібні.
Хіба що ти не здійснила своє перше вбивство,
і уся ця церемонія посвяти…
Елінор.
Будь ласка.
Почуй мене. Вони не вирішать твоєї проблеми.
Де решта?
-Цього не досить. -Точно.
Але решту я викинула.
Мотивую тебе зробити правильно.
Чому я зобов'язана пройти цю церемонію?
Бо ти збрехала, Джулс.
Тому, що це наша традиція.
Вбивати когось, перед тим як бабуся
та увесь вампірний родовід приїде на велику виставу.
Я знаю, що це традиція.
Але я її ненавиджу. Оліверу її не довелось проходити.
У нас матріархат. Це варто враховувати.
Дійсно варто враховувати.
А Олівер майже знищив цю сім'ю.
Ти справді хочеш піти його шляхом?
Так мило.
Сховай їх, і нумо знайдемо трохи тоналки перед великою приміркою.
Наче я сплю у труні.
Можливо, це не твоя епоха.
Спробуємо щось ще.
-Ні. -Ні.
Дорогенька, можеш хоч спробувати виглядати щасливою?
Це все ми робимо для тебе.
Якби це було для мене, то запросили б моїх друзів,
а не гостей з Мадриду, Токіо та Лагосу.
І це б не було…
моторошним зміїним ритуалом чи людським жертвоприношенням.
Це тому дітям не довіряють підтримувати традиції.
Я думала, ти подзвониш, коли приїдеш у готель.
Сюрприз.
-Бабуся. -Вітаю, моя люба.
Ваші руки чисті, а тіла добре поховані?
Як ти мене вчила.
Джульєтто.
Це жахлива сукня для тебе.
Дозволь подивитись.
У тебе очі твого батька,
але спрага твоєї матері.
Бабуся, прошу, поясни своїй доньці, що цю пастку для молі треба віддати до музею.
В цій пастці для молі я була під час своєї посвяти.
Бачиш, що відбувається,
коли продовжуєш рід з вампіром, якого сама створила?
Вони втрачають ген поваги до старших.
-Вибач, я не хотіла… -Люба.
Тисячу років наша родина була наймогутнішою серед родових вампірів.
Єдиною, яка визнана гідною захищати Смарагдову Малкію —
змію королеву-матір, від якої спадкоємці черпають свою силу.
Тож коли ввечері ти спустишся сходами,
коли ця змія переповзе з моїх рук на твої, ти…
Дідько. Я забула скасувати зустріч з Беном.
Це людина Джульєтти.
Так рада тебе бачити.
Сподіваюсь, він смакує краще, ніж себе поводить.
Вона ним не харчується.
-Він її друг. -Люба…
зроби бабусі послугу.
Зроби так, щоб вона мене не розчарувала.
Це не так просто. Вона погано слухається.
То суперечки з молодшою сестрою виходять за межі твоїх можливостей?
Я про це потурбуюсь.
Хороша дівчинка.
Боже мій, ти наче дворічна дитина. Що ти робиш?
Дивуюсь, де моє запрошення на цей бал-маскарад.
Це просто вечеря.
Доволі химерна сукня для м'ясного рулету та картоплі.
Флорист «Квітуча Саванна».
-Це багато квітів для… -Бабусі.
Вона приїхала. Вона таке любить.
Годі вже.
Визнати та пробачити?
Так.
У твоїх батьків вечірка, на яку мене не запросили.
Визнаю.
Добре.
Пробачити і забути.
Дякую.
Схоже, це значить, що ти не підеш зі мною до батьків Ешлі,
вшанувати її пам'ять?
Ти знаєш, смерть мене лякає.
Хіба я можу піти у цьому?
Ти наче маєш навчити Чудовисько танцювати вальс,
доки не впала остання пелюстка.
Йди переодягнись, ти мені потрібна для розслідування.
Я думаю, Ешлі вбили.
Що? Кому могло...
У тебе травма, бо ти спіткнувся в її тіло.
Я його знайшов. А не спіткнувся.
-А якщо я маю рацію? -Гаразд.
Якщо її вбили, про це мають знати її батьки.
Бен, я в сукні, що важить як я,
а ти кажеш дурниці, поки я тут потію.
Залиш батьків Ешлі з їхнім горем. Йди додому. Я подзвоню пізніше.
Я кажу, що дівчину вбили.
А ти відповідаєш: «Важка сукня, йди додому»?
-Гаразд, я можу піти. -Ні, я не це маю на увазі.
Справді?
Годі тобі.
Визнати і пробачити?
Гаразд. Визнаю, що зараз я тебе ненавиджу.
Не такі правила гри.
Ти мав сказати: «Пробачаю».
Її наполегливість нагадує мені іншого крутого мисливця.
Так, вона там вже кілька годин.
-Добре. Їй треба багато вчитись. -Так.
Твої тренування з нею дають результат.
Я і сам це бачу.
Джеку, їй лише 16 років.
Тео було 12, а Аполлону — 14.
А Кел було 15, коли та бісова примара її ледь не вбила.
Потім ми переїхали сюди, вона зіткнулась з родовим вампіром і перемогла.
Це було не зовсім так, і тобі це відомо.
Я знаю, що Гільдія нагородила нас за її дії.
Відправивши нас полювати на монстрів, яких ми не знаємо як вбити?
-Ні. -Те, що ми таких не вбивали,
-не значить, що ми не можемо. -Джеку.
І до того ж, з нами Майк та Сара, наші кращі друзі і, в біса, гарні мисливці.
-Люба… -Джеку.
Кел знайшла родину вампірів, про яку ніхто не знав.
Гільдія довірила нам знищити їх.
Нас ще не підвищили до Шоломів, і тим не менш доручили це завдання.
Знаю, що Лезам не надають таких шансів,
але це небезпечне завдання навіть для найкращих з нас,
не кажучи вже про перше полювання.
Ні, я не дозволю їй наближатись до цього. Чуєш мене?
По-перше, це не її перше полювання.
І, по-друге, минуло майже 400 років,
відколи мисливець зустрівся з родовим вампіром і лишився живим.
І це наша Кел.
Наша дівчинка.
Хіба вона не заслужила закінчити справу?
Ні, якщо ризикуватиме життям.
А я кажу, якщо вона не піде туди з нами,
то яка тоді ми сім'я?
-Зрозуміла? -Добре. Годі.
У першу чергу вона донька.
Я це знаю.
Здається, іноді ти це забуваєш.
Іноді ти ставиш наші обов'язки мисливців поперед усього іншого.
І іноді я хочу, щоб ти поважав мої почуття.
Поважав мою позицію, а не намагався вигадувати варіанти,
щоб я погодилась на твою. Бо це виснажує.
І я не розумію, чому ти цього не бачиш.
Чому не бачиш, як це мене засмучує.
Гаразд.
Я тебе почув.
І мені шкода.
Так і має бути.
Забирайся з моєї кухні, якщо не хочеш готувати вечерю.
Із задоволенням.
Але можна спершу трохи десерту?
НА ПОЧАТКУ
Нагадуєш собі нашу історію?
Як Єва втекла від змія, а Ліліт прийняла його укус.
Мені ця частина здається трохи дивною.
Мене дійсно вкусить змія?
Лише якщо ти здійснила своє перше вбивство.
Ясно.
Якщо ж ти не вбивала, то змія відмовиться від тебе
на очах усієї спільноти родових вампірів.
Наша сім'я буде принижена.
Почнеться сутичка за контроль над матір'ю-змією.
Повна анархія.
Ходімо, у мене є для тебе сюрприз.
-Вперед, твій хід. -Заціни. Ось ми як.
Тож твій дядько Майк змінить статус мисливця Лезо на Шолом,
і нарешті вб'є монстра, що змусив мене почати полювання.
Це був кіцуне.
Демон, який приймає форму усіх, кого вбиває, вбив мого брата.
Пішли роки, щоб його відстежити.
П'ятнадцять місяців, любий.
-Що сталось, коли ти його знайшов? -Я не знайшов.
Одного дня він підійшов до мене, та поплескав мене по плечу,
прийнявши образ мого брата.
Навіть видавав себе за нього.
Я кажу це все тому…
Я знаю, як важко вбити монстра, який виглядає і сприймається як людина.
Я поважаю тебе, Кел, тому мені важко це зробити.
-Риба! -Кел, як можна так програти?
Думаю, зараз вдалий час для тосту.
Гільдія послала нас сюди заради однієї простої місії —
зрозуміти, чому ці монстри повернулись у Саванну.
Ми усі знаємо, як важко здивувати мисливця.
Тому, що нас тренують очікувати на несподіванки.
Але, Кел, ти здивувала нас усіх.
Ти проявила ініціативу, довірилась своїм інстинктам,
і сама-одна привела нас до їх родоводу.
Тепер, якщо ми переможемо, нас можуть підвищити.
Категорія Лезо залишиться позаду.
Тому ми вирішили, що ти готова для свого першого вбивства.
Що?
-Вперед, сестро. -Вітаю на полюванні.
Ти приєднаєшся до полювання.
Так, ти отримаєш честь вбити Джульєтту.
-Вітаю. -Вітаю.
-Ось так. Пишаюсь тобою. -Дякую.
-Сестричка доведе їм. -Так, сер.
Тео, Аполлоне, ми готові.
Є лише один запис Гільдії про вбивство вампіру з родоводу.
Наконечники цих шести списів викувані зі срібного кілка того мисливця.
У нас не було можливості використати їх. Дотепер.
Тепер є, завдяки тобі.
Кел.
Це срібло з єдиного кілка, яким колись…
Моя принцеса-воїн.
Це було сотні років тому.
Йди сюди.
Агов.
Нервувати нормально.
У всіх був перший раз.
Коли ті монстри нападуть, спрацюють твої інстинкти.
А ти…
-Забудь. -Ні, кажи.
А ти колись замислювалась,
а, може, не усі вони монстри?
В серці?
Що це значить?
Не знаю. Я просто…
Іноді я замислююсь, якими вони бачать нас.
Можливо, це ми монстри у їх історії.
-Вбивці не пишуть історію, Кел. -Ми теж вбиваємо.
Аби захищати людей. У них немає почуттів. Вони не люблять.
Чим більше будеш полювати, тим зрозуміліше це стане.
Так. Звісно, ти маєш рацію.
Дякую.
-Розкажеш мені, чому ми тут? -Аби врятувати тебе від самої себе.
О, Елінор.
Джульєтто, це Єва.
Привіт.
Почнемо?
Ми обідати не будемо?
Пізніше. Ходімо.
-Ми усі разом їдемо на репетицію. -А обід?
Я трохи зголодніла.
Там є їжа.
Це Єва.
Акторка, яка гратиме Єву на вечірньому полюванні.
Але можемо знайти заміну. Випий її.
Чекай, ти хочеш, щоб я її вкусила?
Гаразд.
Добре.
Ні, я хочу, аби ти її висмоктала.
Ні, я нікого не вбиватиму.
Твоя бабуся - монстр.
Якщо вона з'ясує, що ти слабка, що боїшся вбивати,
вона буде тебе зневажати.
Якщо я не вбивця, це не значить, що я слабка.
Нарешті. Правда. Дякую.
Я спробувала.
Дійсно спробувала.
-Я не змогла. -Не змогла чи не захотіла?
Не захотіла.
Тобто, я могла, але не стала, бо вона мені подобається.
Ти закохалась.
На щастя, це мине.
Можливо. А, може, і ні.
То який в тебе план, коли Малкія відмовиться від укусу єднання,
бо відчує, що ти не вбивала?
Що тоді?
Котеня, доля тобі посміхнулась.
Ти спадкова вампірка з родоводу Атвуд.
Як на мене, це найкрутіше в світі.
Любити своє відображення в дзеркалі,
мати можливість проводити на сонці стільки часу, скільки хочеш.
Їсти людську їжу без поганих наслідків.
У тих, кого вкусили, цього немає. Бо ми такими народились.
Прошу тебе, стань простішою,
припини бажати стати тою, ким ніколи не станеш, і цінуй, хто ти є.
Ти не розумієш.
Плани змінились. Обід за мій рахунок.
Дякую.
Побачимось вечором.
Ходімо.
Ти тоді впорався досить вражаюче.
Майку, я саме розповідав Кел, як ти вбив ту банші гайковим ключем.
Найкраще довільне вбивство, що я бачив.
Мені пощастило.
-Можна тебе на хвилину? -Так, звісно.
Слухай, ми рідні.
І давно знайомі. Тож я буду відвертим з тобою.
Кел не йде на полювання.
-Хто це вирішив? -Я.
-З дозволу Гільдії. -Гільдії?
Не знаю, що тут відбувається, але ти не можеш заборонити.
Вона готова.
-Це дурня, Майку. -Якщо не хочеш бути Лезом,
ти послухаєшся мене.
Агов, усі.
Нам треба вирішити одну проблему.
Сьогодні Кел сказала Тесс, що має сумніви у необхідності вбивати вампірів.
Натякнувши, що ми такі ж погані, як монстри, яких ми вбиваємо.
Хвилинку. Кел не стала б…
Калліопа?
-Я просто намагалась пояснити… -Так чи ні, Калліопо.
Тесс не стала б брехати.
-Так. -Чорт.
Я не знаю. Тобто, ні.
Нічого такого.
-Ви бачите? Її вкусили. -Про що ти кажеш?
-Якби Кел вкусили, я би знав. -Насправді, не знав би.
Укуси родових зникають.
Фізичних слідів не лишається. Лише свербить.
А їх отрута здатна змінити розум,
і змусити найвідданішого мисливця сумніватись у своїй вірі.
Я б ніколи не пішла проти сім'ї.
-Авжеж, не пішла б. -Ніколи.
Ми не можемо ризикувати. У нас гарна розвідка.
Вампіри зберуться в одному місці. Такої можливості більше не буде.
Вибач, Таліє. Поки ми полюємо, Гільдія пришле когось приглянути за Кел.
Для її власної безпеки.
Все буде добре.
Не турбуйся.
Сьогодні, юна спадкоємиця отримає зв'язок зі Смарагдовою Малкією,
як наша перша Хранителька Ліліт в Едемському саду.
Родина Атвуд мала честь зберігати спадок Ліліт,
як у справі, так і в родоводі.
Хто представить Джульєтту Анастасію Атвуд на цій посвяті спадкових?
Ми.
Марго та Себастіан представляють нашу доньку.
Сьогодні Джульєтта Анастасія Атвуд Фейрмонт
займе своє належне місце у родоводі спадкоємців.
Це Бен. Життя людини в середньому триває 41 мільйон хвилин. Тік-так.
Боже, тобі погано.
Я позичила це унизу.
Випий зараз. Мама тебе вб'є, якщо забрудниш кров'ю сукню Валентино.
У тебе немає варіантів.
Так, немає. Я розповім їм правду.
Правду переоцінюють.
А зараз візьми себе в руки до того, як спрага візьме над тобою гору,
і ти вб'єш найближчого.
Може, це буде незнайомець.
А може, це буде Бен.
Добре.
-Ми зробимо твоє перше вбивство. -Ні, я…
Не хвилюйся, ми вшануємо твої почуття, але це буде зроблено.
Закінчуй приготування, спускайся і затримуй полювання скільки зможеш.
Чекай, затримувати? Нащо?
Джульєтто, повір своїй старшій сестрі. Вона знає краще.
Повір мені, і я все зроблю.
Добре. Тягнути час. Зрозуміла.
Як завжди було і завжди буде.
Час дорослому вампіру пройти крізь сад.
Спадковому вампіру родоводу Атвуд.
Дозвольте представити мою онуку Джульєтту Анастасію Атвуд.
Погляньте, хто виріс.
Олівер.
Привіт, сестричко.
Слід від її укусу зник. Я не думала, що це важливо.
-Ми розуміємо. -Насправді, не розуміємо.
Ти одна з сім'ї мисливців Гільдії.
І ще важливіше, моя донька.
Для мене важливо усе, що трапляється з тобою.
Ми маємо ще щось знати?
Що завгодно.
Ні.
Добре, вибач, але ми мусимо виконати свій обов'язок.
Джульєтта і всі вампіри в Саванні сьогодні помруть.
Виходимо.
-Отже, що будемо дивитись? -Ми впораємось.
Що ти планувала?
-Тато. -Час йти.
Добре.
Ти якась знервована. Злякалась?
Ні.
-Олівер. -Ми знаємо, що ти їх не любиш, Джулс.
Знаєш, уся ця дурня зі спадкоємством, ну геть дурня.
Марго. Себастіан.
Поглянь на Марго та Себастіана, які тупі у них вирази обличь.
Якщо ти так їх ненавидиш, тоді чому ти прийшов?
-Заради тебе. -Моя люба донька…
можна я поведу?
Вітаю, любий.
-Поговоримо? -Звісно, мамо.
Вражаюча поява.
Хай твоє термінове зникнення стане не таким драматичним.
Нащо так злитись?
Боїшся, що я осоромлю тебе і доведеться мене проганяти?
-Вдаєш, що мене не існує? -Ми ніколи не відкидали твого існування.
Ти хотів нас засмутити. Тобі вдалось.
А тепер йди, доки не зіпсував важливу ніч сестри.
Гадаю, я залишусь.
У тебе стурбований вигляд. Ти хвилюєшся за свою сім'ю
чи за свою дівчину-вампірку?
Ось.
Моє перше вбивство 20 років тому. Вбив кілком.
Мені вас не шкода.
Мої брати кажуть мені таке, коли мені виповнилось два роки.
Цікаво, яке підвищення я б отримав, якби витяг тебе звідси,
бо ти почала поводитись,
якось… дуже нервово?
Перепрошую?
Тебе ж вкусила родова вампірка?
Хтозна, як це на тебе вплинуло.
Ти могла накинутись на мене, а мені довелось тебе стримувати…
тягнути тебе силою.
-Дивись, як дивно ти поводишся. -Ви вторгаєтесь у мій особистий простір.
Повернись!
Хвилинку!
-Можемо поговорити? -Ти моя наймолодша донька.
Коли ти хочеш поговорити, то очікується, що я погоджусь.
Але ця неочікувана поява Олівера.
Коли увесь родовід чекає, щоб побачити…
Це не моє місце.
Я не хочу цього.
Я казала це місяцями, а мене ніхто не слухав.
І тому я тут зараз осоромлю усю сім'ю.
І цього я теж не хочу.
Вибач.
Знаю, я все зіпсувала…
але, прошу, відміни це.
Ти нічого не зіпсувала.
Це я зробила дуже давно.
Тебе не дивувало, що у мене є три сестри, яких ти бачила лише раз?
Бо я принизила свою сім'ю, коли втекла з дому з людиною.
У сестер є діти, яких я ніколи не бачила.
Мене не запрошували на сімейні свята,
бо я відмовилась вийти заміж за Генрі Девенпорта.
Я закохалась у твого батька.
Тому…
в день мого весілля…
я втекла.
З того часу я не підтримувала стосунків з сім'єю.
Вони приїхала на церемонію Елінор,
бо Матір — сама поважна спадкова вампірка.
Вони не приїхали на твою, бо Матір їм це дозволила.
Їм огидний той факт, що я Наступна Хранителька.
Їхнє…
презирство… я його явно відчуваю.
-Ти не заслуговуєш на це. -І ти теж.
Я зробила вибір у житті.
Хочу, щоб ти робила те саме.
Але невдовзі тобі доведеться зробити перше вбивство,
або тобі буде дуже погано.
Ти знаєш?
Ми б тут не стояли, якби ти його зробила.
Ти хороша дівчинка, яка любить свою сім'ю.
Якщо складну частину ми пройшли,
то і просту частину, церемонію, ти теж витримаєш.
Добре.
Я скажу твоєму батьку, що у нас є оголошення.
Ні.
Я роблю вибір, так?
Я маю сказати їм сама.
Все буде добре, мамо.
Має бути, котеня.
ЕЛІНОР ПОБАЧИМОСЬ БІЛЯ СТАВКА ЗА 5 ХВИЛИН
ДЖУЛЬЄТТА ДОБРЕ, АЛЕ ШВИДКО. БАГАТО ПОДІЙ.
До початку історії
Єва з сестрою Ліліт пустували у Едемському саду.
Їм сподобалось персикове дерево, де було багато фруктів.
І в цю мить з найвищої гілки до них спустився змій.
Єва злякалась і стала благати змія не кусати її.
Де вона?
Вона має спуститись до того, як Матір закінчить.
-Лишайся тут, для виду. Схожу за нею. -Бог, розчарований боягузтвом Єви,
зробив її людиною.
Але Ліліт прийняла змія.
Вона прийняла його укус, і стала першою вампіркою,
вампіркою, спадкоємцями якої є усі родові вампіри.
І тепер моя онука отримає укус єднання
від Королеви-Змії як колись Ліліт.
Вітайте Смарагдову Малкію.
Щойно вона благословить Джульєтту своєю отрутою,
ми звільнимо церемоніальну Єву.
І вполюємо її.
Йди, Джульєтто, прийми свій Спадок.
Чорт.
Де вона, в біса?
Боже, ти мене налякала.
Ритуал починається, я маю повернутись.
То треба поспішати.
Ні, я все розповіла мамі. Вона на моєму боці.
Відчуваю запах крові. Елінор, відчуваю…
Що ти зробила?
Покопалась у твоєму телефоні і знайшла її.
Будь ласка.
Кажу тобі, мама знає, і я усім скажу правду.
А я кажу, що не хочу втратити спадкові здібності
лише через те, що вам з мамою байдуже.
-Боже. -Я друга в черзі на Хранительку.
Ти її знаєш, вона тобі подобається, висмокчи її.
Не болітиме голова, не пересихатиме горло,
не буде кровавих сліз та спітнілої блідої шкіри.
Джулс, це вихід.
Ні.
-Закінчи, що почала. -Або ні.
Справді?
Калліопа?
Казала татові, що Прага недостатньо далеко.
Ніщо не втримає мене від таких витівок.
Срібна коробка на дні океану тримала б тебе подалі.
Ти не мусиш жити так.
-Я доказ. -Доказ чого?
Всі гарні гени дістались мені.
Ні, ти змушуєш усіх вірити в це.
-Тому я забираю Джульєтту. -Отямся, Калліопо.
Розв'яжи подругу, Джулс. Я простежу за Елінор.
Ого, які великі в тебе зуби.
-Ні. Втікай. -Що?
Вмикай звуковий заряд.
Готово.
-Втікай. Негайно. -Ні!
Деякі рішення треба обмірковувати, зважувати.
Але іноді серцем відчуваєш, що правильно.
Джульєтто.
Переклад субтитрів: Всеволод Іващенко