‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- בגידה ראשונה -‬
‫"הדבש הטעים מכול מבחיל במתיקותו,‬
‫וטעמו מביך את החך.‬
‫על כן, אהבו במתינות."‬
‫רומיאו ויוליה, מערכה 2, תמונה 6.‬
‫"אהבו במתינות"?‬
‫שייקספיר באמת חשב‬ ‫שאפשר לשלוט בעוצמת ההתאהבות?‬
‫שהלב הוא משהו שאפשר לשפוך לכוס מדידה,‬
‫ולעצור כשמגיעים לשני שלישים?‬
‫אפולו.‬
‫אל תתקרבו לתא האחרון. יש שם מסיבה רצינית.‬
‫אפולו?‬
‫תיאו!‬ ‫-מה בשם לילית...?‬
‫מה קרה לו? תיאו! תיאו, תתעורר!‬
‫הוא לא שומע אותך.‬ ‫-תיאו!‬
‫מה קרה לו?‬
‫אני לא יודע. אני לא זוכר.‬
‫מה זאת אומרת? מה קרה לתיאו?‬
‫אמרתי לך, אני לא זוכר.‬
‫שיט.‬
‫- אמא: תתקשרי אליי עכשיו! -‬
‫ההורים שלך מחפשים אותך.‬
‫אמא שלך התקשרה לאמא שלי.‬ ‫היא אמרה לה שהייתי שם.‬
‫הלב שלנו מניע אותנו.‬
‫החובה וההיגיון מנחים אותנו.‬
‫מה?‬
‫אתה באמת מדקלם עכשיו‬ ‫את שבועת הגילדה, אפולו?‬
‫כן, קליופי.‬
‫כי אני לא יודע מה עוד לעשות.‬
‫הלב שלנו מניע אותנו.‬
‫החובה וההיגיון...‬
‫קליופי, אתם חייבים לברוח מפה.‬
‫השוטרים עדיין מחפשים אותך.‬
‫הוראת "תפסו מחסה" מאפשרת‬ ‫לתשאל כל מי שעובר ברחוב.‬
‫אחי...‬ ‫-אני יודעת שאין מילים.‬
‫אני יודעת שאין לי מה לעשות.‬
‫הטלפון יהיה ביד שלי כל הזמן, בסדר?‬
‫בסדר.‬ ‫-לכי.‬
‫אני אצא אחריכם.‬
‫- עוצר נשימה 23 -‬
‫מה נגיד?‬
‫אני אספר להם.‬
‫הם צריכים לשמוע את האמת ממני.‬ ‫-מהי האמת, אפולו?‬
‫שתיאו איננו.‬
‫שאני אשם.‬
‫זאת האמת היחידה שחשובה.‬ ‫-זה לא הגיוני.‬
‫אם נגיד להם שתיאו איננו,‬
‫הם ישאלו קודם כול מה קרה,‬ ‫ואתה לא זוכר מה קרה.‬
‫טוב, תקשיב. רגע.‬
‫הוא היה גדול.‬
‫היו לו שרירים.‬
‫הוא תפס אותי בצוואר,‬ ‫אז אמרתי לו, "אתה חזק".‬
‫ואז הוא זרק אותי באוויר.‬ ‫-את זה כבר שמעתי.‬
‫אבא שלכם כבר ביקש לאכול את הסטייקים שלכם.‬
‫נכון. נמנמת, הפסדת.‬ ‫-היי, אחי.‬
‫בדיוק סיפרתי לאמא ואבא איך הצלת‬ ‫את החיים שלי כשפשטנו על המורשת.‬
‫מה?‬ ‫-הוא טוען‬
‫שחיסלתם איזה ערפד שרירן.‬
‫כן, ההוא.‬
‫"ההוא" היה בגודל של שור.‬
‫קאלי, לא היית שם, אבל אני‬ ‫מדבר על ניבים בגודל של חטים.‬
‫אני עדיין פה רק כי אפולו הציל אותי.‬
‫בסדר.‬
‫"קאלי"? אף פעם לא קראת לי ככה.‬
‫כאילו, אף פעם.‬
‫תגיד לנו מה הדבר האחרון שאמרת לו. קדימה.‬
‫אני לא זוכר.‬
‫"אני לא זוכר." אל תצטנע לי עכשיו.‬
‫אתה יודע מה אמרת.‬ ‫-נו כבר.‬
‫"אתה על סטרואידים, מוצץ דם?"‬
‫טוב, בואו נעשה סדר.‬
‫תולעת הלילה שהיית אמורה לא לפגוש יותר?‬
‫היא שלחה לי הודעה. היא אמרה שאת אצלה,‬ ‫ופאולו עמד לאסוף אותך.‬
‫והתקשרו ממשטרת סוואנה.‬
‫את לא חשודה יותר ברצח של קוק.‬
‫שווה שיש קשרים.‬
‫אנשי הגילדה עזרו לנו, כי הם סומכים עלינו.‬
‫אז אני חושב שאנחנו בסדר.‬
‫אבל בטח לא היינו בסדר‬ ‫אם לא היינו מסלקים מכאן את המפלצת.‬
‫זה לא אומר שהיא הייתה צריכה‬ ‫להיות פה מלכתחילה.‬
‫אתה בסדר, תיאו?‬
‫כן, יש לי קצת צרבת.‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן, אני הולך לנוח קצת. סליחה.‬
‫תגיד לי אם אתה רוצה שאביא לך משהו.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫הוא יכול להתמודד עם ערפד שרירן,‬ ‫אבל לא מסוגל להסתדר עם צרבת?‬
‫מותק, תעבירי לי לחמנייה.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אם תסמוך עליי,‬ ‫אני אשיג את מה שאנחנו רוצים.‬
‫מה נסגר איתך, מתוקונת?‬ ‫כמעט פגעת במכונית שלי.‬
‫אולי חבל שלא פגעתי בה.‬
‫מישהי נשמעת עצבנית מרוב רעב.‬
‫אכלת היום?‬
‫איפה מצאת את זה?‬ ‫-איפה השארת את זה?‬
‫תרגיעי את החקירה, סבסטיאן ג'וניור.‬
‫אכלתי ארוחת ערב מקסימה,‬
‫ואני לא צריכה שמצבי הרוח שלך‬ ‫יפריעו לי לעכל.‬
‫שאלתי אותך שאלה, ואני רוצה תשובה.‬
‫אלינור!‬ ‫-ג'ולייט!‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אני מותשת ודביקה, ואני צריכה להתקלח.‬
‫אבל אם את מנסה להגיד משהו,‬ ‫אני ארשה לך לסיים.‬
‫קליופי הרוסה.‬
‫אין שום דבר שאני יכולה לעשות כדי לעזור לה.‬
‫ידעת שהיא חשובה לי,‬ ‫והרסת את המשפחה שלה למרות זאת.‬
‫היא לא תתאושש מזה אף פעם.‬
‫כל משפחת ברנס לא תתאושש מזה.‬
‫מה עם המשפחה שלך, ג'ולייט?‬
‫המשפחה שלה ניסתה להרוג אותי,‬
‫אבל את כל כך כרוכה אחרי ילדת הציידים הזאת,‬
‫שאת לא שמה קצוץ על אחותך.‬
‫לא משנה איזו מהומה תעשי,‬
‫לא משנה כמה חיים תהרסי,‬ ‫את אף פעם לא תרגישי רע בגלל זה.‬
‫זה כאילו שאת לגמרי נטולת...‬
‫בשמה הגדול של לילית, לגמרי נמאס לי‬
‫משיחת המצפן המוסרי הזאת.‬
‫אנחנו ערפדות מורשת.‬
‫אנחנו לא מצייתות לחוקים,‬ ‫אנחנו קובעות אותם.‬
‫את גרסה אחת, רגשנית, של מי שאנחנו,‬
‫ואני הגרסה שאמורה להיות.‬
‫באמת שאי אפשר ללמד אותך,‬
‫ואני מותשת מרוב ניסיונות.‬ ‫-הבנתי.‬
‫עכשיו מלכת הגזלייטינג משכנעת את הנתינה שלה‬
‫שהיא הבעיה.‬
‫לא הפעם. האמת היא האמת,‬ ‫ונמאס לי מזה לגמרי.‬
‫אני כזאת מטומטמת‬ ‫שלקח לי כל כך הרבה זמן להבין.‬
‫את רוצחת חסרת נשמה,‬ ‫ואני סיימתי איתך סופית.‬
‫לילה טוב.‬
‫ותעופי מפה.‬
‫רוצה לשחק ב"אמיתי עד כאב"?‬
‫אף אחד מאיתנו, לא את, לא אני,‬ ‫לא אבא שלנו שעדיין משיל עור,‬
‫וגם לא האחים ברנס, כולנו לא היינו במצב הזה‬
‫אם היית פשוט מנקזת‬ ‫את ילדת הציידים הזאת כשהייתה לך הזדמנות.‬
‫או, בהתחשב בפחדנות שלך,‬ ‫אם היית פשוט שומרת ממנה מרחק.‬
‫כל מה שקרה לכולנו,‬
‫קרה בגלל שלא עשית את הדבר הנכון.‬
‫דמו של תיאו על ידייך.‬
‫ומבחינתי, נפטרנו מברנס אחד,‬ ‫ונשארו עוד ארבעה.‬
‫אני לא אסלח לך על זה.‬
‫כדאי לך לקוות שאני אסלח לך.‬
‫אני לא מאמין שלא רצית אותו.‬
‫אני פשוט לא רעב.‬
‫אני הולכת לבדוק מה שלום תיאו.‬
‫בעצם...‬
‫אנחנו רוצים לדבר איתך.‬
‫מותק, אתה יכול לתת לנו לדבר עם אחותך לבד?‬
‫בעצם, עוד לא סיימתי לאכול, אז...‬
‫אבל כרגע אמרת...‬
‫טוב, תאכל. בואי, קאל.‬
‫ילדונת, אנחנו דואגים לך,‬ ‫וברור לנו שאת מתוחה,‬
‫ולכן אנחנו חשדנים.‬
‫אנחנו חייבים להניח שזה קשור איכשהו לערפדה.‬
‫זה לא. אני פשוט עמוסה.‬
‫קליופי, נאמרו בבית הזה‬ ‫יותר מדי שקרים היום,‬
‫ואין לי סבלנות ליותר. אז ככה זה.‬
‫הגילדה אולי עזרה לנקות אותך מחשד,‬ ‫אבל אנחנו עדיין תחת מעקב.‬
‫כן, ראינו היום שני כלי רכב‬ ‫חולפים על פני הבית.‬
‫ואנחנו יודעים שהם מהגילדה.‬ ‫-חוקים חדשים.‬
‫את לא יוצאת מהבית משום סיבה,‬ ‫אלא אם כן את עם אחד מאיתנו.‬
‫ומחר נקנה לך טלפון חדש.‬
‫את צריכה לתת לנו את הטלפון הישן היום.‬
‫תודה על הארוחה, אמא.‬
‫כן, בבקשה, מתוק.‬
‫בואי.‬
‫קאל, מספיק שתתקרבי אליה‬ ‫כדי לסכן את המשפחה.‬
‫וכיוון שברור שהניתוק לא הפריד ביניכן,‬
‫כהורים, אנחנו צריכים לעשות את מה שצריך.‬
‫בסדר. כן, הבנתי.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני יכולה ללכת?‬
‫כן.‬
‫ותשאירי את הדלת של החדר שלך פתוחה תמיד,‬ ‫כדי שנוכל לבדוק מה איתך.‬
‫מעכשיו ועד שנעזוב את העיירה.‬
‫בסדר, אין בעיה.‬
‫- משטרה -‬
‫- צוות טקטי -‬
‫ידיים למעלה, עכשיו!‬
‫סבסטיאן?‬
‫סליחה, מה קורה פה? אתם לא‬ ‫יכולים להיכנס לבית שלי סתם ככה.‬
‫סליחה. מי אחראי פה?‬
‫איפה הצו?‬
‫איפה הצו שלכם?‬ ‫-אבא!‬
‫קחו אותה, עכשיו!‬ ‫-איפה הצו הארור שלכם?‬
‫אלינור!‬ ‫-אל תיגעו בי!‬
‫אני התובע המחוזי של סוואנה,‬
‫אתם לא יכולים להיכנס‬ ‫לבית שלי בלי צו! אלינור!‬
‫אל תיאבקי, ואל תגידי מילה.‬
‫אני אתקשר לעורך הדין שלי.‬ ‫תחזרי הביתה תוך שעה.‬
‫אולי הוא לא היה מת.‬
‫הוא היה מת.‬
‫בא לי להקיא.‬ ‫-מה אתם עושים?‬
‫מה קורה שם?‬
‫תיאו?‬
‫תיאו!‬
‫תעזרו לי...‬ ‫-לא...‬
‫ג'ק!‬
‫אוי, אלוהים, מותק. הכול בסדר...‬
‫לא. תסתכל עליי.‬
‫ג'ק!‬
‫מותק... בבקשה.‬
‫לא!‬
‫ג'ק!‬
‫תעזבו אותי! תפסיקו!‬
‫תעזבו אותי!‬ ‫-לא.‬
‫תפסיק להילחם, תיאו. תפסיק להילחם!‬
‫תפסיק להילחם, בבקשה.‬
‫תיזהרו. אל תכאיבו לו.‬
‫תיאו.‬
‫בבקשה, תעזור לי להבין איך בדיוק זה קרה לך.‬
‫אם אתם יודעים משהו, עדיף לכם לדבר עכשיו.‬
‫אנחנו לא יודעים.‬
‫קאל, תסתכלי עליי. מתוקה.‬
‫תעלי למעלה, בסדר? אני כבר עולה.‬ ‫את לא צריכה לראות את אחיך ככה.‬
‫היא כן צריכה.‬
‫היא צריכה לראות את האמת על ערפדים.‬
‫למה היא צריכה להתרחק‬ ‫ממוצצת הדם הולכת-היום הזאת.‬
‫הוא אח שלה, ג'ק.‬
‫לא, הוא לא.‬
‫אבא.‬
‫כבר לא.‬ ‫-למה אתה אומר את זה?‬
‫אמא, לא. למה אתה אומר את זה?‬ ‫-בואי איתי.‬
‫בואי איתי. הכול בסדר.‬ ‫-לא, אמא. הוא טועה!‬
‫בבקשה, תקשיבי לאמא.‬ ‫-תיאו!‬
‫תיאו. אמא...‬ ‫-בואי, מותק.‬
‫קאל!‬ ‫-הוא טועה.‬
‫תיאו!‬ ‫-קאל.‬
‫תיאו!‬ ‫-די, מותק.‬
‫מיס פרמונט...‬
‫לא. עורך דין.‬
‫את בטוחה שאת לא רוצה לדבר איתי?‬
‫זה בטח החלק שבו אתה אומר‬
‫שאם יש לי מה לספר, זה זמן טוב לעשות את זה.‬
‫למען האמת, יש משהו.‬
‫פירורי הרוטב על העניבה שלך מתאימים בדיוק‬
‫לפירור שנתקע לך בין השיניים.‬
‫חיים שלמים מאחורי הסורגים...‬
‫הרבה זמן לבחורה יפה כמוך.‬
‫למזלי, אני לעולם לא אדע.‬
‫בוא נתערב על דולר שזה עורך הדין שלי.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫זה מספיק, אדוני הבלש. אני מניח‬ ‫שהלקוחה שלי קיבלה יחס נאות.‬
‫אדוני הפרקליט.‬
‫היא עם עורך דין, תכבה את המצלמה.‬
‫את לא מתכוונת להגיד "אני מתנגדת"?‬
‫משהו חצוף דומה?‬
‫אני מתנגדת לשיער המוזנח שלך,‬
‫לנוכחות המבחילה שלך ולחיוך הטיפשי שלך.‬
‫ידעתי שהיא חלשה,‬ ‫אבל לא האמנתי שג'ולייט תיתן לך לשכנע אותה.‬
‫זה מה שאת חושבת שקרה?‬
‫היא לא הייתה יכולה לארגן את זה בעצמה.‬
‫והנה הפגם הקטלני שלך.‬
‫תחושת הערך העצמי המנופחת שלך‬ ‫גורמת לך לזלזל בכולם.‬
‫מחצת את הנשמה שלה, אל.‬
‫נתת לה סיבה לשנוא אותך.‬ ‫סיבה להרוס אותך בכל דרך אפשרית.‬
‫אז היא עשתה את זה.‬
‫ניסיתי להפוך את אחותי הקטנה‬ ‫לבת מורשת ראויה לשמה.‬
‫כמו שאמא עיצבה אותי.‬
‫חיות פצועות הן מסוכנות,‬
‫במיוחד אם הן יודעות איפה‬ ‫את מחזיקה את המפתח למחסן הרצח שלך.‬
‫את זוכרת את מר ירוק?‬
‫אהבתי אותו.‬
‫התחננתי בפני אמא...‬
‫מרגו...‬
‫שתיתן לי לקחת אותו הביתה.‬
‫הייתי בן שנתיים.‬
‫אבל את שנאת אותו.‬
‫לאקווריום שלו היה ריח של ביוב.‬
‫אני לא מאמינה שהוא עדיין אצלך.‬
‫אתה באמת מנסה להאשים אותי‬ ‫במוות של הצב המטומטם שלך?‬
‫זאת כבר הדרגה הבאה‬ ‫של גבריות רעילה, אוליבר.‬
‫לא, אני הרגתי אותו.‬
‫עם הידיים הקטנות שלי.‬
‫בעזרת המניפולציות של אחותי התאומה‬ ‫המרושעת מלידה, אני עשיתי את זה.‬
‫אבל בואי לא נשכח‬ ‫את המדריכה שלנו בקייטנה, סטפני.‬
‫ואת ד"ר דברה, המטפלת שלנו,‬ ‫שהייתה ממש נחמדה.‬
‫"אם תנקז אותה, לא תצטרך לקחת יותר‬ ‫את הכדורים המגעילים האלה", אמרת לי.‬
‫אחרת לא היית מגיע לחיסול הראשון שלך.‬
‫אין בעד מה.‬ ‫-את סוציופתית.‬
‫שכנעת את כולם שאני מרושע.‬
‫אבל את עשית הכול.‬
‫ברוב הזמן שהייתי בגלות‬ ‫ניסיתי לענות על שאלה אחת:‬
‫למה?‬ ‫-בזה התמקדת?‬
‫איזה בזבוז של חמש שנים טובות מהחיים.‬
‫יכולת ללמוד משפטים באמת.‬
‫כן.‬
‫את מוכנה להגיד לי, אלינור?‬
‫אני ממש צריך לדעת.‬
‫אתה ממש רוצה לדעת, מה?‬
‫ממש.‬
‫ככה התחשק לי.‬
‫כשאבא יגלה שהיית פה...‬
‫סליחה?‬
‫אמרת "אבא"?‬
‫אלינור, היית צריכה לשים לב קצת יותר‬
‫כשהם שלחו אותי לפראג.‬
‫רגע, אני אנחש.‬
‫אבא אמר לך לא לדבר, להיות בת פרמונט טובה.‬
‫ואמא אמרה לך שהכול יהיה בסדר, נכון?‬
‫הם לא ישאירו אותי פה.‬
‫הם כבר השאירו אותך.‬
‫המורשת היא מטריארכיה,‬
‫ואין דבר חשוב יותר משמירה על המוניטין‬
‫של שומרת המלכייה.‬
‫אני ממש איהנה לראות אותך נשרפת.‬
‫ג'ק.‬
‫מותק.‬
‫תעשה לי טובה, ותתרחק מהארון.‬
‫למה?‬
‫אתה מכניס אותי ללחץ.‬
‫איך את כל כך רגועה כשסוף העולם מתקרב?‬
‫אני לא יכולה להרשות לעצמי משהו אחר.‬
‫ככה עשינו את זה תמיד, מותק.‬
‫כשאחד חלש, השני חזק.‬
‫מי מאיתנו חלש כרגע?‬
‫מישהי צריכה לוודא שאתה לא שוקל להשתמש‬
‫במה שיש בארון הזה נגד הבן שלנו.‬
‫הייתי מרגישה הרבה יותר טוב‬ ‫אם היית בא לשבת.‬
‫כדי שנוכל להבין מה קורה פה.‬
‫אין מה להבין, טי.‬
‫הבן שלי, דם מדמי...‬
‫לא יכול להיות הדבר הזה.‬
‫אני לא אסבול את זה.‬
‫אני אפילו לא מבינה מה זה אומר, ג'ק.‬
‫אתה לא תסבול את זה.‬ ‫מה עוד אפשר לעשות חוץ מלסבול את זה?‬
‫הבנת אותי.‬ ‫-לא הבנתי כלום,‬
‫כי אין מצב שאתה הולך לעשות משהו...‬
‫אני חייב להמית אותו, טליה.‬ ‫-אתה לא תהרוג את הבן שלנו.‬
‫הערפד שכבול במרתף הוא כבר לא הילד שלי,‬
‫לא יותר מהמפלצת שהמירה אותו.‬ ‫-הוא עדיין תזאוס ברנס, ג'ק.‬
‫הוא נקרא על שם סבא שלך וסבא-רבא שלך.‬
‫הוא לא יכול לגור בב...‬ ‫-על גופתי המתה.‬
‫זהו.‬
‫גרמת לי להגיד את זה.‬
‫אתה תהרוג את הבן שלנו על גופתי המתה.‬
‫אתה מותש.‬
‫אולי כדאי שלפחות תנסה ללכת לישון.‬
‫איבדנו שניים מהילדים שלנו.‬ ‫שינה היא הדבר האחרון שמעניין אותי.‬
‫לא איבדנו אותם.‬
‫אוליבר הוא אוליבר. אני שומרת‬ ‫על תקווה שהוא יתפכח, ואלינור...‬
‫אולי המאסר יהיה חוויה חינוכית.‬
‫למה שהיא תישאר בכלא?‬
‫לא רק שהיא מנקזת בני אדם בשביל הכיף,‬ ‫יש לה גם את הכוח למחוק זיכרונות,‬
‫שביקשנו ממנה מיליון פעם לא להשתמש בו.‬
‫אני חייב לומר שהרגיעה שלך מגוחכת‬
‫בשביל מישהי שהבת שלה‬ ‫סיכנה אותנו בשני העולמות שלנו.‬
‫היא לא תעשה את זה.‬
‫למה לא?‬
‫אצל אלינור, הכוח הוא עדיין העניין.‬
‫היא כל כך רוצה להיות השומרת,‬ ‫שהיא לא תטבח בתחנת משטרה שלמה‬
‫ואז תגורש מהקהילה‬ ‫בגלל תשומת הלב שהיא תמשוך.‬
‫אני זוכר שאמא שלך צרחה עלייך שתצטערי‬
‫אם יהיו לך ילדים עם "הערפד הזה" שהמרת.‬
‫אולי היא לא סתם כעסה,‬ ‫אולי היא ידעה משהו שלא ידענו,‬
‫שהדם שלנו לא אמור להתערבב.‬ ‫-היי.‬
‫אלה השטויות הרגילות של אמא.‬ ‫אתה יודע שהיא גזענית.‬
‫הייתה.‬
‫אני מבינה‬ ‫שאנחנו מפגינים חיבה בדרכים שונות,‬
‫אבל אני אוהבת את הילדים שלנו, סבסטיאן.‬
‫מכל הלב.‬ ‫-אבל הנאמנות הראשית שלך‬
‫היא למלכיית האזמרגד.‬
‫אני יודע. והשומרת נשבעת שתקריב את חייה‬
‫כדי להגן על הנחשה האם.‬
‫אלינור הייתה השומרת-בהמתנה,‬ ‫אבל זה לא הפך אותה לפזיזה פחות,‬
‫אז אני חושבת שהיא תצטרך להישאר במקום.‬
‫ואיך נסביר הכול למשפחות המורשת?‬
‫המועצה תתכנס בבודפשט בעוד שישה חודשים.‬
‫יהיה לנו מספיק זמן לחשוב‬
‫על סיבה מתקבלת על הדעת להיעלמותה של אמא.‬
‫עד אז... נתמקד בג'ולייט.‬
‫היא משואת התקווה שלנו.‬
‫היא לא רוצה את החיים שלנו, מתוקה.‬
‫היא תרצה, אחרי שהיא תשכח את ילדת הציידים.‬
‫והיא תשכח אותה.‬
‫אהבה צעירה אף פעם לא מחזיקה מעמד.‬
‫שלנו החזיקה.‬
‫זה בדיוק מה שאני רוצה ממך‬ ‫באלף השנים הבאות.‬
‫אלף?‬
‫הבטחת לי נצח.‬
‫נו, באמת.‬
‫מאוחר מאוד למשלוח, לא?‬
‫מה קורה?‬
‫זקיף של המורשת.‬
‫הוא הביא את זה.‬
‫"הרינו להודיעך כי מועצת המורשת‬
‫קוראת תיגר על כשירותה‬ ‫של שומרת המלכייה, דווינה אטווד.‬
‫בהיותך השומרת-בהמתנה, את נדרשת להופיע‬
‫מול מועצת המורשת‬ ‫ביום שני הראשון אחרי מולד הירח."‬
‫זה בעוד יומיים.‬
‫טוב, בואי לא ניכנס לפניקה.‬ ‫יש לנו יומיים למצוא משהו.‬
‫מה לעזאזל אפשר למצוא?‬
‫מועצת המורשת קוראת תיגר‬ ‫על כשירותה של אמא לשמש כשומרת,‬
‫וקשה לי להאמין שהיא תגיע להגן על עצמה,‬ ‫בהינתן העובדה שאכלת אותה.‬
‫אל תתקרב לבן שלי.‬
‫זה כואב?‬
‫שאלה טיפשית.‬
‫זאת אומרת... הכול באשמתי.‬
‫אני יודע שאני עשיתי לך את זה, ואני...‬
‫הלוואי שיכולתי לזכור למה או איך,‬ ‫אבל אני פשוט לא זוכר.‬
‫אני מצטער.‬
‫קדימה, אפולו, תחשוב.‬
‫קדימה, תתרכז.‬
‫אני זוכר ששתיתי שוט עם אלינור.‬
‫אבל הייתי פיכח לגמרי.‬
‫שתיתי רק לגימה אחת.‬
‫ואני בטוח שהייתי מנסה לעזור לך.‬ ‫אני בטוח שהייתי מנסה.‬
‫היא מעורבת בזה איכשהו.‬
‫אתה שומע אותי? היי!‬
‫תיאו, תעזוב אותי!‬
‫אתה הולך להרוג אותי?‬
‫תעשה את זה. תעשה את זה!‬
‫מגיע לי למות. זה קרה לך בגללי.‬
‫אני מצטער. אתה יכול.‬
‫אני מצטער.‬
‫תיאו! לא, תיאו!‬
‫תיאו!‬
‫שיט!‬
‫תיאו!‬
‫רגע...‬
‫תיאו, עצור!‬
‫תיאו, אני לא רוצה שנילחם.‬
‫תיאו, זה לא אתה. אני לא רוצה שנילחם.‬
‫בבקשה, תפסיק לפני שתיפגע.‬
‫אוי...‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫חכה.‬
‫בבקשה.‬
‫הוא לא אשם. הוא מבולבל.‬
‫והוא רעב.‬
‫הוא הומר לא מזמן.‬
‫את אמורה לדעת, אחותך עשתה לו את זה.‬ ‫-אני יכולה לעזור לו.‬
‫איך מפלצת יכולה לעזור?‬
‫אני יכולה להתקרב?‬ ‫-ממש לא.‬
‫לערפד חדש כל צליל נשמע כמו רעש מוגזם.‬
‫נדמה לו שאין דרך להרוות את הצמא לדם.‬
‫הוא לא מסוגל לחשוב‬ ‫על כל זה עד שהוא ניזון...‬
‫ממי שהמיר אותו.‬
‫קאל.‬
‫את עשית את זה?‬ ‫-לא.‬
‫לא, לא.‬ ‫-את המרת את אחי?‬
‫אתה יכול לבוא איתי ו...‬ ‫-אני מצטער.‬
‫קאל, אני יכולה להסביר...‬ ‫-מה, ג'ולייט?‬
‫מה כבר יש לך להגיד לי?‬
‫הוא ביקש עזרה.‬
‫תעזרי לי.‬
‫ניסיתי לנקז אותו,‬ ‫כדי שהוא יוכל למות בכבוד.‬
‫אני מקווה שאתה שליו עכשיו.‬
‫אלינור אשמה במוות של תיאו.‬
‫אני רק רציתי לעשות את הדבר הנכון...‬ ‫או הכי נכון שיכולתי.‬
‫הכי נכון שיכולת?‬ ‫חשבת שאת הולכת לגאול אותו?‬
‫לא. לא ידעתי מה עשיתי.‬
‫בחיים לא הייתי...‬ ‫-הפכת את אחי למפלצת.‬
‫זה מה שעשית.‬
‫וידעת שזה לא מה שהוא מבקש ממך.‬
‫אז תפסיקי להעמיד פנים שאת תמימה.‬
‫כל השטויות האלה של "אני לא יודעת‬ ‫מה אני, אני לא יודעת איך זה עובד".‬
‫כשנעצת בו את הניבים שלך,‬
‫ידעת שיש סיכוי שתמירי אותו. נכון או לא?‬
‫בואי נלך על נכון. את יודעת מה עוד נכון?‬
‫הפכת אותו לדבר שחינכו אותו לשנוא ולהרוג.‬
‫לדבר שרצח את אמא שלו.‬
‫זאת לא בחירה שהייתה שלך.‬ ‫-לא.‬
‫אני יודעת, ואני מצטערת.‬
‫הצער שלך לא יחזיר את אחי.‬
‫אני יודעת.‬
‫אז למה את עדיין עומדת פה?‬
‫בבקשה, לכי.‬ ‫-קאל.‬
‫עכשיו!‬ ‫-קאל, אל תעשי את זה.‬
‫את תיתני לאלינור את מה שהיא רוצה,‬ ‫את מה שכולם רוצים, שלא נהיה ביחד.‬
‫נראה לך שאכפת לי מה המשפחה שלך רוצה?‬
‫אני אגיד לך את זה הכי ברור שאני יכולה.‬
‫אל תתקרבי אליי יותר.‬ ‫-אני אוהבת אותך.‬
‫ואני יודעת שאת אוהבת אותי.‬
‫אין סיכוי שאת יכולה‬ ‫פשוט לכבות את הרגשות שלך כלפיי.‬
‫אני לא אגיד לך עוד פעם.‬
‫את יכולה לתקוע בי יתד‬ ‫אם זה ישפר את הרגשתך.‬
‫אבל את יודעת שאני לא אמות.‬
‫נכון.‬
‫את מפלצת מיוחדת מאוד.‬
‫אבל אני אשקיע את כל חיי בניסיון למצוא דרך‬
‫להרוג אותך וכל בת מורשת כמוך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫היא צריכה לראות את האמת על ערפדים.‬
‫למה היא צריכה להתרחק‬ ‫ממוצצת הדם הולכת-היום הזאת.‬
‫אני חייב להמית אותו!‬
‫אין אפשרות אחרת.‬
‫הלילה נמית אותו.‬
‫אבא, בבקשה. רגע, אני לא...‬
‫תן לי את סרט ההדבקה.‬
‫קדימה, מהר. תן לי אותו.‬ ‫-אבא...‬
‫לא.‬ ‫-אני לא רוצה לשמוע אותך.‬
‫חיה כזאת הרגה את אמא שלו.‬
‫תיאו ואני הבטחנו אחד לשני לנקום את מותה.‬
‫דיברנו על כלי הנשק שנשתמש בהם.‬
‫איך נחגוג.‬
‫אפילו קבענו איזה בקבוק ויסקי בן 16 שנה‬
‫נפתח לכבודה.‬
‫ג'ק, הבן שלנו חולה.‬
‫הבן שלי.‬
‫הבן שלי, הבן שאני אוהב עם כל מה שיש בי,‬
‫לא היה רוצה לחיות ככה.‬
‫אם אני באמת אוהב אותו,‬ ‫אני חייב להרוג את החיה שהשתלטה עליו.‬
‫אני אמא של תיאו, ג'ק.‬
‫אני אמא של תיאו, ג'ק!‬
‫אני אמא שלו מאז שהוא היה בן שבע.‬
‫אני לא יכולה לעמוד מהצד‬ ‫ולתת לך לקחת את התינוק שלי.‬
‫אפולו, בבקשה, תעזור לאבא שלך‬
‫להבין שאנחנו לא נהרוג את אחיך.‬
‫בבקשה.‬
‫אני לא רוצה לחיות בעולם שאחי לא בו.‬
‫אבל אחי איננו.‬
‫אבא צודק.‬
‫ג'ק, תמיד היינו באותו ראש.‬
‫תמיד.‬
‫אז אני לא יודעת. אולי... אולי אני טועה.‬
‫אבל אם תגיד לי שאני טועה,‬ ‫ואם אתה באמת מאמין בזה,‬
‫אני אעמוד לצדך, אבל הלב שלי...‬ ‫-בואי הנה.‬
‫בסדר.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני אוהב אותך,‬ ‫ואני אף פעם לא ארגיש טוב בלעדיך.‬
‫האחים ברנס לנצח, נכון?‬
‫האחים ברנס לנצח, בסדר? אני מצטער.‬
‫אני צריכה להיפרד ממנו,‬ ‫ואז אני רוצה לעשות את זה בעצמי.‬
‫לא, אני לא מסכים.‬ ‫-כן.‬
‫קחי לך קצת זמן, רק את והוא.‬
‫ואז נעשה את זה ביחד.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר... ביחד.‬
‫בסדר.‬
‫אתה כל עולמי.‬
‫מאז הפעם הראשונה שראיתי אותך...‬
‫היית בלבי.‬
‫אני אהיה בסביבה,‬ ‫גם אם אתחתן עם אבא שלך וגם אם לא.‬
‫יודע למה?‬
‫כי אני אוהבת אותך. עם כל הלב.‬
‫עם כל הלב.‬
‫שיט.‬
‫מה עשית, טי?‬
‫- טי‬ ‫מתקשר לנייד -‬
‫שלום, הגעתם לתא הקולי של טליה.‬ ‫תשאירו הודעה אחרי הצפצוף.‬
‫בתמונה השישית במערכה השנייה,‬ ‫הנזיר לורנצו אומר לרומיאו‬
‫שתענוג אלים מגיע לסיום אלים.‬
‫ג'ולייט!‬ ‫-"ועל כן, אהבו במתינות."‬
‫עכשיו אני מבינה את זה.‬
‫התאהבתי חזק מדי.‬
‫אלמלא פגשתי את ג'ולייט פרמונט,‬ ‫אולי הייתי יכולה לאהוב במתינות.‬
‫אלמלא פגשתי את קליופי ברנס,‬ ‫אולי הייתי יכולה לאהוב במתינות.‬
‫ולעולם לא הייתי סובלת כאלה ייסורים.‬
‫טוב, בוא. זה בסדר.‬
‫לא. זה בסדר.‬
‫בוא.‬
‫תמיד תהיה הבן שלי.‬
‫לא משנה מה.‬
‫תמיד תהיה הבן שלי.‬
‫בסדר?‬
‫אני יודעת שאתה צריך לאכול,‬ ‫אבל אל תפגע באף אחד, בסדר?‬
‫בבקשה, פשוט תיזהר. אתה לוחם מיומן.‬
‫אתה יודע איך להיזהר מלוחמים מיומנים?‬
‫ואל תשכח אף פעם שעמוק בלב, אתה אנושי.‬
‫בסדר?‬
‫תינוק שלי.‬
‫תודה שהסכמתם לעשות את זה, אוליבר.‬
‫את האמא הכי טובה שפגשתי, מיס טליה.‬
‫אני אשמח לעזור לך בכל דרך אפשרית.‬
‫זה הבן שלי.‬
‫הבנת אותי?‬
‫הוא בידיים טובות.‬
‫הכול בסדר. ברוך הבא למשפחה החדשה שלך, אחי.‬
‫בבקשה. אחריך.‬
‫חזרתי לסוואנה מסיבה אחת ויחידה, תזאוס.‬
‫להרוס לכמה אנשים את החיים.‬
‫וכמו שאתה רואה...‬
‫הבאתי איתי כמה חברים.‬
‫אתה, אני והאישה הזאת...‬
‫אנחנו ננהל פה את העניינים.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬