СЕРІАЛ NETFLIX
Ну ж бо,
де ти?
Дівчинко.
Солоденька.
Ходімо з нами!
Ви що в біса виробляєте?
Забирайтеся, мудозвони, бо я допоможу.
Звідки взявся охоронець?
А я звідки знаю. Вперше його бачу.
Лайно.
Чонсі?
Краще б цей Яннік виявився справжнім.
Бо якщо ні, то я вб'ю не лише тебе.
Я вб'ю твою сім'ю, собаку й золоту рибку.
А ще, бляха, знайду твою шкільну подружку і теж уб'ю.
Ти наче захрипла. Усе гаразд?
Знав, що я можу морфувати?
Морфувати? Про що вона говорить?
Кріс допоможе знайти Янніка Мейра.
Ти там, тож я використав комлінк і хакнув мейнфрейм.
Він показує, що Яннік у корпусі G,
через двір в'язниці.
Я зможу її провести навіть без костюму.
Ні. Я впораюся.
Аню, дотримуйся плану.
Так. Я вже бачу двір.
Будь обережна.
Я всередині.
Знайшла.
Чудово. Знайди Янніка.
Ну нарешті.
Вмираю з голоду.
Де Пабло?
Мене це не стосується.
Росіянин? І федеральний охоронець?
Розповідай.
Троє твоїх партнерів убиті чи скомпрометовані.
Я прийшов допомогти.
Ніхто не допомагає.
Лише вимагають.
Що з цього Яннікові?
Що забажаєш.
Цього ніхто обіцяти не може.
А ЦРУ може.
Чого не сказав, що ти з американцями?
-Мене взяли, щоб оцінити безпеку. -Хто і навіщо?
План, щоб зруйнувати…
-Зруйнувати… -Аню, що там?
Чорт. Вони отруїли твою їжу.
Що зробили?
Дідько! Він мертвий.
Знайди його телефон.
Він має бути десь тут.
Чекай, із середини кімнати йде слабкий сигнал.
Бінго.
Знайшла.
Мерзотник.
-Лише на годинку? Авжеж. -Що з вами не так?
Ось і вона.
Чонсі. Це хто такий?
Вгамуйтеся.
Ану заспокойся.
Ти ж знав, це в'язниця, хотів мене підставити.
А ти збрехала, знову.
Хотіла приховати вміння морфувати.
Але я знав. Це було у твоєму досьє.
Я не мав вибору і змусив тебе показати себе.
Пішов ти.
Агов. Ану, бляха, вгамуйтеся.
Щось знайшла?
Яннік мертвий.
Ось його телефон.
Що тепер?
То чиє це взагалі тіло?
Одного російського бюрократа.
-Могла б подзвонити. -Припини, тату, ну все.
Ти наче інша людина. Це ж дивовижно.
Ти не уявляєш, що зробив зі мною.
Та ну. Думаєш, я повірю…
Усе гаразд?
Чуваче, що там відбувається?
Мати божа!
Твої показники вже в нормі.
Ти як?
Це ти мені скажи. Подивись у досьє.
Ти єдина піддослідна, що пережила
програму «Ярослав», як її називають росіяни.
Через неї нестерпно страждають мої внутрішні органи.
Усе починалося як програма КДБ зі створення біологічної зброї ще у 80-х.
Це має значення?
Послухай мене уважно, я не знаю, чи зможу так знову.
Чи я взагалі витримаю наступного разу.
20 років минуло.
За всі ці роки ти нічому не навчилася?
Залізо допомагає відновитися.
Але біль нікуди не зникає.
Мені шкода.
Сумніваюся.
Що я можу зробити?
Відпустити мене.
Не можу.
Як ти мене знайшов?
А це важливо?
Це ж моє життя.
Ексагент російської розвідки став приватним слідчим
для клієнтів на чорному ринку.
Продав мені інформацію, і я розшукав.
Не може бути.
Я вичистила все про моє життя. І глибоко поховала.
Збожеволієш, як будеш гадати, що пішло не так.
Збожеволію, як не зрозумію.
У нас є серйозніша проблема.
Твоя донька.
Чорт.
Бекка ж з розуму сходить.
Усе добре.
-Ми розібралися. -Як розібралися?
Бекка писала, питала, де ти, тож я мав відповісти.
Як? Телефон не в тебе.
Я скопіював його. Коли ти була у відключці.
Додаю тебе до списку мудил.
Я робив, що наказали.
Де ж я це чула?
Усе одно треба було прикриття.
Я написав їй, що ти вечеряла у Ґетафе
і не встигла на потяг назад.
І чому не викликала Убер?
Твою картку заблокували.
Нову надішлють поштою, тож ти ночувала в маленькому готелі.
Платила готівкою.
Та головне те,
що для успіху твоєї місії Бекка має їхати додому.
У тебе є діти, Чонсі?
Я навіть рослин не маю.
Просто логіка, докази і все таке
блякнуть, коли в тебе є діти.
Не розумію.
Я розумію, що я в небезпеці,
тож моя донька також.
Але в неї був дуже важкий рік.
Моє розлучення, ті стерви з команди, багато всього.
Тож ця можливість брати участь у змаганні…
Повір, це найголовніше для Бекки
і я не залишу її без цього.
-Ні, я вимагатиму… -Я сама про доньку потурбуюся.
-Якщо це відволіче тебе… -Сказала ж, розберуся.
Коли це закінчиться, я повернуся до свого життя?
Я не знаю.
Так я і думала.
-Дякую. -За що?
За правду.
Ні. Вона не вдома.
Вона мала повернутися вчора, а потім… Не знаю.
Поняття не маю, де вона.
Ні. Вчора було три повідомлення, і потім нічого.
Ні. Ну тобто…
Медді, я тобі передзвоню.
Якого біса, мамо?
Усе гаразд.
«Гаразд?» Ти була в ліжку після того, як вже зникала кудись,
я думала в тебе джетлаґ і тобі треба поспати,
вертаюся, а в кімнаті такий безлад,
наче там Карді Бі тусила.
Вибач.
Я не поприбирала, це було безвідповідально, імпульсивно.
Я поспішала.
Ага. Це до чи після того, як ти мінібар спустошила?
Ті пляшечки?
Не сміши, їх там десь на один келих.
Я випадково їх зачепила, вони розлилися…
До того ж пропустила потяг, не мала зв'язку,
і ще твоя картка заблокована?
Так. Та, на щастя,
я переночувала в маленькому готелі,
яким керує мила старенька пара, Пабло і Лючія.
А волосся?
-Хотіла щось змінити, розумієш. -Ні, не розумію.
Це що, блін, мій одяг?
Так. Думала, ти не проти.
Скажи мені. У тебе цей, як його… Як це називається?
-Криза середнього віку? -Нервовий зрив!
Ні, точно ні.
Ти не голодна? Я просто вмираю з голоду.
Це ж зовсім не стосується нашої розмови.
Може, спустимося і візьмемо ці маленькі…
Як їх там? Емпанадас?
Тільки зміню ліфчик. Цей просто вбиває.
Як ви там кажете: «Свободу соскам»?
О господи. Ніколи так не кажи.
Це ж уся цицька,
-не лише сосок. Тож… -Годі. Перевдягайся.
Мамо, що з тобою таке?
Схоже, легка анемія.
Потрібне залізо.
Що ж я хотіла запитати?
Не знаю, мамо. Я думок не читаю.
Коли тато приїде сюди?
Не приїде.
-Мені шкода, люба. -Я вже звикла.
Не кажи так.
Чому? Це ж правда. Завжди ця його робота.
Так, але ця ж робота…
оплачує цю поїздку, уроки катання і наш будинок.
То якщо тато платить за все, він може все пропускати?
Я лише кажу, що він теж багато чим для нас жертвує.
Ти захищаєш його? Це ж через нього ви розлучилися.
Я не дурна, мамо.
Усе складно.
А от і ні.
Ти варта кращого.
Давай не тут і не зараз.
Завжди так кажеш, щоб не говорити відверто.
Ну ж бо, Бек. Це нечесно.
Хіба?
Бо я не знаю, чому ви з татом розлучилися.
Нічого про твоє дитинство, батьків, мрії.
Нічого про тебе.
Я ж казала, коли…
Так. Коли виросту, ти мені все розкажеш…
Що в тебе за секрет?
Поводишся, наче ти якась секретна шпигунка.
Знаєш що? Та вже байдуже.
Хай наші стосунки просто лишаються такими, як є.
Я не хочу ускладнювати…
Але ускладнюєш.
Добре. Розумію. Ти хочеш більше свободи.
То, може, я пропущу ранкове тренування
-і зустрінемося потім? -Не можна.
Усі супроводжуючі мають бути.
Та після того можеш там…
Не знаю. Зайнятися…
чим захочеш.
Бек, я…
Фаїна не прийде.
Батько покарав її за той вечір з нами.
Надовго?
Хтозна.
Тато в неї ще той зануда.
Та давай на честь Фаїни нап'ємося.
Не сумуй.
У тебе є я.
Так, але без Фаїни
трійничка не вийде.
«Трійничка?»
Я хотіла поговорити з Фаїною наодинці про те, чим ми троє
могли б разом зайнятися.
Хоча, може, тебе таке не цікавить?
Ні-ні. Звісно.
Я завжди готовий повеселитися.
Ти ж мене знаєш.
Я сподівалася, що вийде сьогодні.
Усе ще можливо.
Просто
без неї.
Так вже не цікаво.
Давай влаштуємо щось
незабутнє.
Добре. Давай. Мені подобається хід твоїх думок.
Може, мені домовитися з Фаїною, щоб потім
одразу перейти до справи.
Так. Звісно.
Маєш її номер телефону?
Та цей телефон певно прослуховують.
Тож обережно підбирай слова.
Зрозуміла.
Вип'ємо?
Так. Принесеш?
Алло?
Чула, ти під замком.
Так. Одна красуня принесла біду.
Ні, вона ще не встигла.
Лише обіцянки.
Скажи мені, Фаїно, ти віриш у дива?
Ні, ти ж мені подобаєшся.
Прошу, не будь одною з тих дуреп, що вірять в єдинорогів.
Сама ти дурепа, у вікно подивися.
Зараз знову в Діда Мороза вірити почну.
То що ти там робиш?
У мене друге побачення з тобою.
До речі, обережніше зі словами.
Телефон можуть прослуховувати.
Не хвилюйся. Я вирішила цю проблему.
Продовжуєш мене дивувати.
Про що хочеш поговорити?
Про що завгодно.
Хочу тебе краще пізнати.
Моя мама проводила дослідження за 50 км на південь
від Чорнобиля, коли сталася аварія.
Більшість її колег померли за три роки.
Фаїно, мені дуже шкода.
Так. Мені теж.
Я загубила кулон, що вона подарувала. Загубила десь учора, не знаю де.
Може, в метро.
Вона дала його на пам'ять?
Так.
А в батька є її скринька. Коли її відкриваєш,
там маленька витончена балерина крутиться під музику Чайковського.
Це мило.
Я б теж хотіла мати
щось на пам'ять від моєї мами.
Що з нею сталося?
Загинула під час пожежі, мені було п'ять.
Усе нормально.
Так.
Усе нормально.
Бо мені здається, Аню, нам судилося знайти одна одну.
Тобто в телефоні Янніка нічого не було?
Схоже, дзвінки були на стаціонарний.
Тож, певно, цей стаціонарний під'єднаний до роутера,
що шифрував дзвінки.
Чудово. І що тепер?
Як хочемо дізнатися, з ким він говорив, треба знайти той роутер.
Зможеш відстежити?
А ти як думаєш? Я це одразу зробив.
Це в районі під назвою… Пен Бендіто.
Не найпривітніший район Мадриду.
ВІТАЄМО В МАДРИДІ
Так, дівчата. Давайте.
Покажіть стрибки. Вище тягніться.
Алло?
Де ти?
На фігурному катанні.
Повертайся.
Не можу.
Я думав, ми домовилися.
У мене тут небагато зобов'язань, але це одне з них.
Тому, що б там не було, це має зачекати.
Я наберу, коли закінчу.
Дуже добре.
Гарний стрибок, Бекко.
Гаразд. Добре, дівчата. Тепер…
Кімберлі, Келлі, сюди, будь ласка.
Поглянь на себе. Шикарне волосся.
Дякую.
Мені захотілося змін.
Тож, подруго, як тобі поїздка?
Вона…
доволі непогана.
Та ну, не дури мене, Дженні.
Просто… Ми з Беккою не ладнаємо, тому…
Важко.
Усе, що я роблю, кажу - не таке.
Ти не одна така.
А ще недавно я була для Бекки всім.
-Хотіла б я туди вернутися. -Ось чого я не розумію.
Коли вони маленькі, потрібно більше терпіння, розуміння.
Та тепер, коли Медді мені заперечує,
я нагадую їй, що я її народила, а можу й прикінчити.
Вони вважають нас жалюгідними.
Вони не підозрюють, що колись ми були молодими
і не поводились, як мами.
Я боюся, що зіпсувала Бекку.
І вона все своє життя проведе в кабінеті психотерапевта.
Слухай, для цього вже запізно.
Що б не робили, якось ми їх паскудимо.
Мабуть, твоя правда.
Так і є.
Вони мають подорослішати й самі з усім лайном розібратися. Кажу тобі.
Що?
Думаєш, я можу висидіти ці холодні занудні тренування тверезою?
Аякже.
До речі, я не розповім твій секрет.
Бекка казала Медді, що ти десь пропадаєш.
-Усе не так, як здається. -Так.
Ти гуляєш у пошуках мужика.
Це не зовсім…
Та не парся.
Продовжуй пригоди, а я наглядатиму за Беккою.
Дякую.
Надто голосно! Не треба так пальцями стукати.
Поверни ногу.
Зніми свою цяцьку.
Чуваче, ні. Це ж мій щасливий годинник.
Подарунок мами. Оберігає мене.
Нагадай, звідки ти?
З «Великого персика».
Атланта. Там ж є погані районі?
Мій район, Гроув Парк…
ще те місце.
Добре. Уяви собі Гроув Парк на стероїдах.
Ось куди ми зібралися.
І що з того?
Годинник твій вкрадуть.
Будеш мене вчити, білий хлопчику з Піорії?
Та ні.
Ми намагаємося бути непомітними,
а в тебе на руці висить річна зарплата.
Гаразд. Слухай, я сховаю.
Та знімати не буду.
Гаразд.
Нагадай мені. Що я тут роблю?
Я ж техпідтримка. Чи ти забув?
Потрібна підтримка, а Аня недоступна.
-Ми не так домовлялися, мудило. -Тепер так.
Слухай, просто підіграй мені.
Привіт. Як тебе звати?
Васко.
-Васко. Ти говориш по-англійськи? -Трошки.
Нам треба поговорити з Янніком. Він тут?
Заходьте.
Дякую.
Заждіть. Знайду Янніка.
У цих малих тут фабрика тролів.
Він займався різними справами.
РІЧАРДСОН - САТАНА
Ні-ні. Очманіти, ці малі сидять в Іспанії
і поширюють дезінформацію, фейки по всьому світу, чуваче.
Можуть нашкодити більше, ніж ядерна зброя.
Ти, часом, не взяв дещо?
-Перепрошую? -Зброю маєш?
Ні. Навіщо?
Ну він пішов кликати Янніка, але…
-Яннік мертвий. -Може, вони не знають.
Але ми знаємо. То кого кличе малий Васко?
Не знаю. Свою мамцю.
Панове!
Кажуть, ви шукаєте Янніка.
Так. Ми старі друзі.
Хочемо справи обговорити.
Яннік ось-ось прийде.
Може, принести вам пива, поки чекаєте?
Звісно.
Усім зберігати спокій.
Чорт.
О боже мій.
О боже.
У тебе неприємності.
Яннік мертвий.
Це брехня.
Я не брешу.
Він мертвий.
Тому від нього не чути нічого.
Так,
ви тепер усі вільні.
Чому б вам не хакнути НАСА чи Філіппіни?
Усе, що заманеться, тільки відпустіть нас, будь ласка?
Після того, як віддасте пристрій,
яким шифрували дзвінки Янніка.
Навіщо він вам?
Це моє діло.
Натомість ви зможете продовжувати працювати, як вам заманеться.
Даю слово, місцева влада вас не чіпатиме.
Прошу, не дай купці малих мене вбити.
Я не хочу так померти.
Із цим білим типом.
Домовились.
О господи. Дякую, Ісусе. Дякую.
Але віддайте годинник.
Роутер за годинник.
Хороша угода.
Хіба ні?
Ні. Ніяких «хіба ні». Його мені подарувала мама.
Попросиш у неї інший.
Моя мама вб'є мене.
У тебе хоча б мама є.
Ось ти як. Що ж.
Добре. Бери сраний годинник.
Мені значно більше пасує. Поглянь.
-А от і ні. -Так.
-Поглянь. -А от і ні.
Знаєш що? Залиш його собі.
Мовчи.
І я приготую обід.
Чудово виглядала на тренуванні.
Так.
Поговоримо?
Бекко, я ж тебе питаю.
Що? Я тебе не почула.
Що ж ти робиш?
Намагаюся поговорити.
Раніше не хотіла.
А тепер хочу.
Дівчата скоро збираються іти. Я маю піти в душ, одягтися.
Я розумію тебе, повір мені.
Ага, як скажеш.
Агов.
Я люблю тебе. Ти ж знаєш?
Ти так кажеш, та не знаю, чи це правда.
Що?
Я не впевнена.
Як ми й говорили.
Мабуть, трохи свободи піде нам обом на користь.
На роутері Янніка були не лише телефонні номери.
Бачиш усі ці числа?
Це кодові позначення серії довгот і широт.
Координати певних локацій,
де можуть відбуватися теракти.
Або атаки всередині та навколо самого Мадриду.
І схоже, що всі наші так звані жертви:
бізнесмен, студент і жінка з площі -
пов'язані з конкретними місцями.
МАДРИД
Бізнесмен, Маріо Санта-Крус,
був директором дуже успішної компанії
з офісом у Centro Colón.
А студент, Крістіан Аріха Екс,
був фанатом опери, і працював у касі Королівського театру.
А жінка з площі, Барбара Переc Солер,
була комерційною директоркою в Арені Лас-Вентас.
І, гадаю, Янніку від них треба була
інформація про внутрішню безпеку.
Та я не розумію, чому Яннік Мейр,
відомий організованими злочинами, перетворився на терориста.
Або чому це взагалі цікавить ЦРУ.
Штати вкладаються в стабільність демократії у Європі.
То ти маєш на увазі,
що причину знають не всі, і мені знати не треба.
Так.
Я розшифрував дещо із цих даних.
Є інша жертва, про яку ще невідомо.
Її ім'я - Лідія Орсоріо.
Працює гідом у храмі Дебод.
Це такий старовинний храм, подарунок від влади Єгипту.
Перевезли кожний камінь
і встановили в Західному парку біля королівського палацу.
То він стратегічно важливий, бо біля королівського палацу.
Звісно. Так.
І що з тою Лідією?
Вона не просто жива й здорова…
МІҐЕЛЬ І ЛІДІЯ
…вона завтра виходить заміж
у церкві Санта-Енґрасія в Сараґосі.
Питання в тому, чому з Лідією ще нічого не сталося?
ЦЕРКВА САНТА-ЕНҐРАСІЯ САРАҐОСА, ІСПАНІЯ
Поки все нормально.
Затишшя перед бурею.
Я бачу склянку наполовину повною.
А я з Росії. Склянки й так нема, тож і наповнювати нічим.
Твоє весілля було схожим, Дженні?
Я знаю, що ти робиш.
Так. Пізнаю тебе краще.
Усе, що я тобі розповім, точно використають проти мене.
Або ми просто ближче познайомимося.
Тоді ти перший.
-Був одружений? -Ні.
Заручений?
Так.
Що сталося?
Життя.
Це ж марафон, а не спринт.
Сказала розлученка.
Може, я втомилася бігти.
Але так було не завжди?
Звісно, ні.
Він тебе зачарував?
Я завагітніла Беккою.
Швидке весілля?
Дреґ-квін Текільна пересмішниця провела церемонію на Burning Man.
Романтично.
Практично. Треба була медична страховка.
Ти його любиш?
Він батько моєї дитини.
Я не про це запитав.
Чонсі…
Так, бачу.
-Я беру його. Ти її. -Зрозуміла.
Друже.
Дивись на мене.
Очі сюди.
Я тобі допоможу. Поклади зброю.
Лідіє!
Поклади зброю.
Лідіє!
Чорт.
О господи.
Бачила, скільки паєток Клер на свій костюм натикала?
У неї найблискучіший ліф в історії цицькатих курв.
Ти чого, твій костюм значно кращий.
Ага, та яскравості не вистачає.
Ти ж знаєш, які ці судді. Їм подавай блиск і розкіш.
Ми впораємося.
Доведеться.
Добре. Зустрінемося пізніше.
Бувай.
Чорт забирай, Чонсі! Ти ж там себе викрив!
Вибору не було.
Тепер байдуже.
Поліція Сараґоси… Візьметься за це на повну.
Ті кулі не приведуть їх до нас.
Брехня…
Деякі з дівчат були трохи старші за Бекку.
Я знаю.
Лідія… Завалила усіх своїх дружок?
Ні. Я бачила її очі. Це були не Лідія, не Міґель.
Вони невинні жертви
якогось невідомого мені контролю розуму.
Так. Згоден.
Хто б то не був, вони замітають сліди,
роблять вигляд, що це справа рук Шепоту.
Твоє минуле тебе наздоганяє?
Усі звідти або мертві, або в Сибіру.
А це гірше за смерть.
Я ще подивлюся інфу про Лідію.
До кого вона могла піти,
або де могла б залягти на дно.
Дай мені.
Мені відомо, як можна зникнути.
Я її знайду.
Ти мені винна.
Не хвилюйся, ти ще своє отримаєш.
І що?
Від нашої подруги.
Що це?
Мама.
Молодець, пташко.
З маячком у кулоні зможемо створити план посольства.
Дякую.
Схоже, ти мала рацію.
Краще було обрати дівчину, а не сина посла.
Медді, це тобі, щоб ти літала на змаганнях.
Я знаю, ти зможеш! Б
Гаразд, Лідіє. Спробуємо.
Тут у нас родина Міґеля.
СПИСОК ГОСТЕЙ
НАРЕЧЕНА
А твоєї немає.
Ні батьків, ні братів чи сестер.
Чому?
ДВОЄ ЗАГИНУЛИ В АВІАКАТАСТРОФІ БІЛЯ КУАТРО В'ЄНТОС
«9 травня, 1999».
«Маленький літак загорівся, загинули Кармен і Матео Орсоріо».
«Та їхня донька Лідія вижила».
То ти стала сиротою.
Зовсім сама. А потім зустріла Міґеля. Закохалася.
А тепер втратила Міґеля. Ані дому,
ані безпечного місця.
І поруч немає близьких людей.
Хіба що…
Кладовище Альмудена.
-Лідіє. Не бійся. Я… -Ні!
Я скоїла дещо жахливе.
Я вбила своїх друзів. Не підходь!
Лідіє. Прошу. Дозволь тобі допомогти.
Лідіє…