𝄆 Downloaded From BollyFlix 𝄇
Ану киш.
Ой. Куплю собі власного човна.
Тут у нас… абрикоси…
А ось тут… родзинки.
Так. Ці два ящики треба швидше завантажити.
Які важкі родзинки.
Ой. Ти це чуєш?
Це Верука Дюмонт!
Це вже серйозно. Зв’яжи її.
Відведемо її до лицарів.
За її голову є винагорода?
ПАНДА КУНГ-ФУ. ЛИЦАР ДРАКОНА
Ти тільки поглянь.
Він розпадається на друзки.
Мені б Щит Лютери.
Дивна назва для меча.
Ой!
Важливий не меч.
А воїн, який ним володіє!
Меч теж трішки важливий.
Я ніколи не була на Півночі.
Алфі обіцяв мене туди відвести.
Він любив бути на природі.
О, так!
Він дуже добре знав тутешню флору.
Так далеко ніхто цікавий не житиме.
Крім того, хто відправив Алфі на пошуки Зброї.
І він знав, як її знищити.
То які ідеї?
Яма з кислотою? Загадковий силовий удар?
О! Дракон, який плюється електричним розрядом?
Чи велетенські обценьки?
Розумієте, про що я?
Ні, ніяких обценьків.
Лезо, все гаразд?
Пробач. Просто…
Я все дитинство мріяла дізнатись, як це вирушати на завдання.
Якщо тобі полегшає, то ти нічого не втратила.
Це чому?
Алфі був не в захваті від лицарства.
Схоже, що він…
покінчив із цим.
Дякую за урок історії про мого рідного брата,
але я б знала,
якби Алфі «покінчив» зі справою, якій присвятив усе життя!
М?
Ми так ладнали, а тепер вона ненавидить мене.
-Ні. -Акно.
Можеш поквапитись?
Знаєш? Потрібен час, щоб сподобатись Лезу.
Багато часу.
Думаєш, ти їй подобаєшся, але це пастка,
і ти в печері,
захований від стихій.
І хоч печера здається безпечною, це погана печера.
Весь час це була погана печера.
Але ти не зважай, не бійся.
Я навчу тебе шарму По,
і ви миттю подружитесь.
Просто слухай мене.
Це буде катастрофа.
А де всі?
Вперед. Лезо любить наполегливих.
Розпитаймо в сусідньому селі.
Наступне село за кілька кілометрів.
Спокійно, щось знайдемо.
Так! Ніколи не здавайся!
-Думаєш, я здаюся? -Це такий вислів.
Гей! Погляньте!
Графе Тіслтон, Королева сказала,
ви загинули на полі бою.
О, ні, то був
мій брат із трійні Реджинальд.
А тепер інший брат Ремзі
вкрав землі Роузпорт.
Схоже, ця війна ще не закінчилась.
Але спершу…
Е…
То Королева нарешті визнала, що ми існуємо.
Це ти мені?
Ти лицарка, чи не так?
Мене звати Едґар. Ідіть за мною. Я проведу вас до болота.
Бачиш? Тут живуть цікаві люди.
Які розмовляють з неживими предметами. Це я розумію.
Ти хоч не така некомпетентна як попередній лицар?
Як же його звали?
Алан. Що? Ні. Арнольд. Ні. М…
Алфі?
Так, він.
Такий бовдур!
Чекай, що значить, бовдур?
Демони!
Гей! Що з тобою?
Ви дуже привітні.
Колись у Фестермуті було багато людей,
які мріяли перетворити його на велике місто.
А тепер тут тільки я і мої ляльки.
Я бачу. Можеш більше розказати про лицаря?
Так, монстри.
Ви тут через них, так?
Ми давно просили Королеву допомогти,
але її лицар зайшов у болото,
вийшов і пішов собі геть.
Я 15 років чекав, коли хтось доведе справу до кінця.
Тому ти досі тут?
Не можу ж я покинути своїх ляльок!
Так.
І не злити їх, так?
Алфі пішов, не пояснивши, чому?
Ну, він крикнув:
«Треба тікати!» коли тікав.
Це геть на нього не схоже.
Погоджуйся з нею.
Так. Твоя правда.
Геть не схоже. Це так дивно.
Раніше ти казала інакше.
Е… я… хм.
То як ти вважаєш?
І так і так? Ніяк? Так.
Мій брат просто так від місії не відмовився б.
В цій історії було щось іще.
Ми беремо болотного монстра на себе.
Справді?
Серйозно?
Він дасть нам відповідь, що сталося з Алфі.
Я впевнена.
А винагорода буде?
Так.
Одна лялька на вибір.
-По руках. -Ой…
Що ти бачиш?
Не знаю. Мабуть, нічого!
Погляньте. Ця купа один-в-один як мер.
Цікаво, його переобрали?
Уже темніє.
Може, перепочинемо і повернемось уранці?
-Так, Лезо. Може, ми… -Треба йти далі.
Відповідь тут, я це відчуваю.
Відчуваєш?
Бо я відчуваю, що це місце хоче нас з’їсти.
Демони!
Гей! Можете заспокоїтись?
Це просто зарості…
Болотний монстр!
Удари ногами не діють!
Рухміні! Воно схопило Рухміні!
А як ти впораєшся з оцим?
Я ж казав, що головне це воїн, який володіє мечем.
Всередині порожньо. Це…
Це просто мох.
По!
Акно, зосередься.
Зосередитись? На чому?
Ми помираємо? Не помираємо?
Я думаю тільки про смерть!
Що мені робити?
Акно!
На боротьбі!
Знаєш, що? Мене дістало твоє ставлення!
Пробач, але коли бачу велетенського монстра,
мені не хочеться пускатися в бій.
І твій поганий настрій не значить, що я кажу щось не те.
Що б ти там не думала, досить, я цього більше не терпітиму!
Хто дозволив тікати? Повернися!
Сердитою ти мені подобаєшся.
Хто посмів мене потривожити?
Я не маю на це часу!
Поверни наших друзів, моховий монстр-переросток!
О, так, монстр. Такого я ще не чув.
Ми тут у пошуках відповідей,
але якщо нападатимеш,
ми будемо захищатись.
Усі так кажуть.
Я свого слова дотримав.
Дайте мені спокій.
Кому ти його дав?
Говори!
Серйозно?
Лицарю.
Він обіцяв мені спокій.
Але ви порушили цю обіцянку.
Ти відправив його по зброю Тянь-Шаню?
Ви знаєте про Зброю Тянь-Шаню?
Так, я бачу схожість.
Нападаєш на селян,
тероризуєш це місто.
За наказом Королеви, я притягну тебе до відповідальності
за твої злочини.
Я їх тероризую?
Вони прийшли у мій дім,
знищили моє болото.
Знаєш, як важко вирощувати мох?
Не дуже?
Я живу в цьому болоті понад сто років.
Моя рідня жила тут тисячі років.
Відколи тут з’явилось село,
я не знаю спочинку.
Мій дім називають потворним,
а мене монстром.
Я маю захищатися.
Кожна історія має дві сторони.
З одного боку, я монстр.
А з іншого — ти.
Я тебе почув.
Я став лицарем, щоб рятувати безпомічних.
Щоб зробити світ безпечнішим.
Ти не такий, як ті, хто були тут раніше.
Хочеш робити більше, ніж тобі наказали.
Готовий жертвувати заради…
Заради… Заради…
Заради… Заради правди.
Скажи, лицарю.
Ти чув про зброю Тянь-Шаню?
Ха. То це болотний монстр відправив його на завдання?
Супер. Знову заговорили про монстра.
У мене є ім'я, між іншим!
Та хіба його хтось питав? Ні.
Простіше обізвати мене монстром,
бо я старий і вогкий,
і можу керувати моховими руками.
Я Данкан, до речі.
Але чому ти відправив Алфі?
Мало хто знав про Зброю,
але рано чи пізно вона потрапила б у лихі руки,
і тоді всі були б у біді.
Якщо доблесний, хоробрий лицар першим її не знищить.
Чесно, я думав, він загине.
Але він повернувся, з Грозовим Кільцем.
Він обіцяв, що мені дадуть спокій! Обіцяв!
А тепер ви рубаєте мій мох і щось випитуєте.
Ти його знищив? Ти знаєш, як?
Досить! Я з вами не розмовлятиму!
Дай відповіді, Данкане.
Тепер по імені мене називаєш?
Ха!
Ого!
Чекай. Данкане, ні…
Ми знайшли інші частини.
Ха! Гарна спроба.
Навіть той лицар не знайшов жодної.
Це правда.
Я допомогла Алфі знайти перше Кільце, а потім ми знайшли друге.
Батіг був захований у руїнах Кам’яного Велетня.
Рукавичка була в Китаї,
а Шолом був…
Хоча, цього я не знаю.
Він сам знайшов нас.
Але ми їх знайшли!
І де ж вони?
Сховані.
Від лицарів. Ми їм теж не довіряємо.
Скажи, як знищити Зброю?
Якщо я скажу те, що сказав йому,
обіцяєте більше не повертатися?
Обіцяємо.
Добре!
Зброю можна знищити, тільки якщо повернути її туди, де її викували,
до древнього міста Тянь-Шань.
Ого!
Скажіть, що воно близько?
Близько, але далеко.
Воно затонуле.
Вода поглинула руїни, коли Прадавні Майстри зламали світ.
Але легенда говорить,
що воно існує глибоко під містом А…
Місто на «А»?
Ні. Під містом Лондон.
Стоп-стоп-стоп.
Як ти це знаєш, якщо ніколи не покидав болото?
Бо в тій зброї ув’язнені душі моїх пращурів.
Ти — нащадок злих Прадавніх Майстрів?
Злих?
Кожна історія має дві сторони, забули?
Нам добре заплатять.
Куплю собі човна.
Ні. Цілий прокат човнів.
О, так.
Отямилась.
Де твій брат?
Нівроку винагорода за його голову.
Вбили.
Ведмедиця. Лютера.
Про неї в місті говорять!
Кажуть, лицарі погнали її на північ.
Можна мені яблуко?
Я голодна. Знесилена.
Мертвою я вартуватиму менше.
О, ні. Бо ще здумаєш скористатися своїми силами.
Сонце зійшло, хлопці.
Мої чари не діють.
Цс. Це буде наша маленька таємниця.
Йдемо на північ?
Скоро побачимось, ведмедику.
То болотяний монстр пов’язаний із Темною Армією.
То вони — це купка гугнявих бобрів?
Вибач.
Я була не надто доброю з тобою.
Але 15 років у моїй голові існував певний образ мого брата,
а ти змусила мене зрозуміти,
що я багато чого про нього не знала.
Я ревную!
Ревную, бо ти знала його з невідомого мені боку.
Так, я знаю.
Але обидві версії можуть бути правдою.
Він хотів бути лицарем, і водночас це його сковувало.
Він був моїм братом, але я хочу знати,
яким він був у ролі твого друга.
То як нам шукати те підземне місто?
Алфі був педантом.
На кожній місії й завданні він вів детальні нотатки.
Це схоже на Алфі.
Якщо він знайшов шлях до Тянь-Шаню,
про це має бути згадка в його кабінеті,
у нас вдома, в Ландреті.
Що?! Ми підемо додому до Леза?
А там на нас чекає зовсім інший монстр…
Моя мама.
О!
Гей! Що сталось?
Ви спекались монстрів?
Е…
-Треба бігти! -Угу.
-Нема коли! -Пробачте! Прощавайте!
Ой! Поверніться!
Тільки не знову.
Тільки не знову!
Переклад субтитрів: Тетяна Горстка