𝄆 Downloaded From BollyFlix 𝄇
Ану киш!
-Мерщій! За ними! Шукайте скрізь! -Не дайте їм утекти. Сюди!
-Хутчіш! Вони пішли сюди! -Пильнуйте. Скоріше.
Ми сюди. Ви туди.
Хутчіш!
Знайдіть їх! Обшукайте все!
Зайдіть і запріться! В’язень утік.
Зазирніть у кожну шпарину!
Гей! За мною.
Поквапся.
Туманний туман.
Туманний-претуманний!
Тихо, сестричко.
Через 15 років ти вільна.
Хай так і буде.
Ця зброя була в сера Альфі, коли ти з ним покінчила?
Її чотири види.
І разом вони звільнять армію…
Ти слухаєш?
Слухай…
-Веруко! З твоїми силами… -Сили?
Вони не треба. Мені нічого не треба! Геть.
Ніхто не прийшов. Ніхто!
Це неправда.
Я прийшов.
Бо я вірю в тебе.
Завжди.
Що? Як…
Що?!
ПАНДА КУНГ-ФУ. ЛИЦАР ДРАКОНА
Погляньте на себе.
Такі… цілі.
Верука Дюмонт.
Як ти нас знайшла?
Стежила за лицарями.
Вони не надто уважні.
Я тебе відпустила минулого разу, та це було востаннє.
-Чекай! Це можна обговорити. -Так.
Благайте навколішки пощади, і я дам вам золоту клітку
в моїй новій імперії.
Перша пропозиція жахлива, та це очікувано.
Слухай, не обов’язково битись.
Я все життя билась за кожну крихту, що мені перепадала.
Щоб їх все одно в мене забрали.
Бах, бах.
Перед тим, як я заткнула рота старого бобра, він мені дещо сказав.
Що мій родовід пов’язаний зі Зброєю.
Це все, що в мене залишилось.
Її чари.
Вони теж від Прадавніх Майстрів.
Це не має закінчитись тут!
Глянь на нас. На мене.
Ми всі щось втратили.
Але ми знайшли одне одного, і нову мету.
Кожен так може, навіть ти.
Ти…
Ти завагався.
Геть! Я її затримаю!
Мені набридло тікати!
Вам можна використовувати Зброю, а мені ні?
Мерщій! Про це потім!
Тут обрив.
Ви мені довіряєте?
Не зовсім.
Тримайтесь за щось.
Спершу Дрейк і лицарі, а тепер Верука?
Що далі?
Велетенський монстр?
Не спокушай долю, добре?
Ліворуч!
Дістаньтесь до кузні.
З Верукою розберемося потім.
Йой! Що це було?
Це Верука!
Як вона це робить?
Тягне за собою весь острів, використовуючи чари!
А це вже мухлювання.
Увага! Розділімось!
Дістаньтесь до кузні і знищіть Зброю за будь-яку ціну!
Гаразд. Зробимо по-поганому.
Звісно, вона пішла за нами!
Спробуймо відірватись!
Гей! Схоже, вдалось!
Тримайся, Рухміні! Я вже йду!
Мене все життя камінням закидатиме?
Така моя доля?
Акно, якби в мене була дочка…
Боже, навіть не думай!
Дай договорити.
Якби в мене була дочка…
Хай би вона копала швидше ніж ти!
Швидше копала?
Акно!
Бувай, люба.
Як ти це робиш?
Грозових Кільця було два, забула?
Хитро, хитро.
-Лютеро! -Летіть далі, леді мамо!
Лезо впорається! Вірте в неї!
Верука забрала Кільце!
Світ загине, і винна я!
Я така дурепа, я…
Досить голосити, плаксо.
Вище носа. Допоможемо нашим друзям.
Але як ми їх тепер наздоженемо?
Вас підкинути?
Таргана легше вбити, ніж тебе.
Я не можу померти, не закінчивши роботу.
-Лютеро… -Біжи далі!
Ти надто часто загрожувала моїм друзям. Більше не будеш.
До речі щодо друзів:
вони тебе затримують!
Мамо!
Ні!
Нарешті!
Нарешті, чорт забирай!
Верховна Чаклунка повстала.
Час сім'ї возз'єднатися.
Вона випускає Стародавнє Військо.
Глянь на себе.
Б’єшся, щоб красиво померти.
Але ти нікчема!
І заслуговуєш на нікчемну смерть.
Як і твій брат,
коли я вбила його його ж мечем.
Ой!
Мені така ідея спала на думку.
Альфі?
-Синку! -Альфі!
Лезо!
Майстер Мастодонт!
Я такий радий вас бачити.
Допоможете з хлопцями зі Стародавнього Війська?
Ой! Ви тепер теж зі Стародавнього Війська?
О. Так. Ви зі Стародавнього Війська. Ясно.
Майстре! Це я, По.
Ваш улюбленець!
Це я. Лулу, твоя сестричка.
Я не битимусь.
Невдалий вибір!
Чекай.
Альфі, припини!
Я мав звільнити вашу душу, щоб ви знайшли спокій,
я досі цього прагну, але…
Дайте мені врятувати Лезо.
Ми впораємось. Рятуй Лезо.
Я біжу, Лезо!
Альфі, благаю.
Це я.
А це весело!
Аж не хочеться закінчувати.
Жартую!
Будь ласка!
Так, благай і скигли.
Що ти мені сказала, коли вбила Клауса?
«Хочу, щоб ти відчула втрату.»
І зараз ти її відчуєш.
Клаус не мертвий!
Що?
Чому він зупинився?
Ніби виснажився.
Ні.
Вона вбила його. Я бачила.
Вона його відпустила.
Коли ти його кинула.
А потім тато зустрів його на острові з чаклунами.
Він більше не хоче цим займатися.
Більше ніколи.
Навіть Клаус знає, що Зброю треба знищити.
Ні.
Він прийшов би до мене.
Він завжди приходить!
Завжди!
Якщо я брешу, то звідки я знаю про острів?
Веруко, якби Лезо вбила Клауса мечем…
-Ні. -Він би вийшов на твій заклик.
Ні.
Ні! Ні!
Ні!
Раніше, коли я казав, що ще не пізно,
я говорив серйозно.
І досі не пізно.
Досить уже.
Меч. Де…
Лулу!
Це я.
Це я, Альфі. Отямся.
Мені шкода. Прошу, отямся!
Ой!
-Я це заслужив. -Альфі!
Е…
Мої дітки!
Так.
Вітаємо вдома, брате. Вітаємо вдома.
Хто ти?
Він це зробив.
Ще не пізно їй сказати.
Верука.
Акно!
Альфі!
Не віриться, що ти теж тут!
Я не могла не допомогти твоїй сестрі.
Сер Альфреде.
Це…
честь зустріти вас особисто.
Казав: зможемо.
Й таки змогли.
Вибач, що вдарив тебе.
Буває.
А що сталося з ними?
Вони втратили себе, століттями перебуваючи в пастці.
Та коли Зброю буде знищено, вони стануть вільні.
Як і я.
Ви не залишитесь?
Я міг би, але…
Хочеться вже відпочити.
Може, побачу інших майстрів, що вже по той бік.
По.
Лулу сказала, ви мандруєте разом.
Дякую, що був їй братом замість мене.
Це велика честь.
Ти маєш це знищити.
Ти казала, після всього ми все одно будемо разом, але…
Ти потрібна своїй справжній сім'ї.
Ти казав, що кожен може знайти собі нову мету…
Я була розгублена, поки не зустріла тебе.
Велика Ведмедиця.
Велика…
Ведмедиця.
Альфі.
Що ти робиш?
Я це виправлю, Лулу.
Я подбаю про вашу безпеку.
Я врятую світ
він нього самого.
Стільки зневіри.
Від Прадавніх Майстрів
до лицарів, які мали бути взірцями.
Наші лідери, наші герої захищали самих себе.
Верука й чаклуни, Зума й Тікал.
Ніде не сховатися від конфліктів і страждань.
Навіть без цієї Зброї.
Зі Зброєю…
я виправлю те, що зламали Прадавні Майстри.
І знову об’єднаю світ.
Пангея.
Годі вам. Невже він…
Скажіть, що він лиш…
Чи ти…
Серйозно?
Переклад субтитрів: Тетяна Горстка