𝄆 Downloaded From BollyFlix 𝄇
Ану киш!
Досі одне на одного витріщаєтесь?
Півгодини минуло.
Лезо, я…
Я не можу допомогти.
Що? Ні.
Я цього не прийматиму.
Ти ж По. Ти не здаєшся. Ти це ти!
Ти потрібен мені, щоб втілити мій план.
Лезо, схаменись.
У нього Зброя,
він на небі,
він повністю знищив кузню.
Ми ні його не переможемо,
ні Зброю не знищимо.
Акна й Рухміні зі мною погодяться, коли повернуться.
Ти теж маєш.
М?
Як нам його підбадьорити?
Я скучив за своїм усміхненим хлопчиком.
Я стану усміхненим хлопчиком.
М…
ПАНДА КУНГ-ФУ. ЛИЦАР ДРАКОНА
Які п'ять речей зроблять мене схожою на По?
Довго спати.
Не діє.
Їсти багато локшини.
Теж не діє.
Довго спати. Чи я вже казав?
Так. І їсти багато локшини.
Так, це вже чотири.
Містере Пін.
Ну…
Щоб дійсно стати як По, треба мати велике серце.
Усмішку на обличчі, ентузіазм, і головне…
Так?
Перекручувати слова й усьому давати прізвиська.
Так.
І їсти багато локшини!
Гаразд. Ти це можеш.
Якщо По не може бути По, ти маєш бути По замість нього.
Привіт, По-мідорчику.
Що?
Придумала тобі прізвисько.
Чому ти так розмовляєш? Може, краще сядь?
Я знаю, ти приголомшений,
але це ти і я. П і Л.
Занотуємо наші ідеї.
Подумаймо, як нам подолати Альфі.
Ми знайдемо спосіб його зупинити.
Це не займе багато часу.
Замурзав бороду для думання.
Кепська це була ідея.
Шукай хороші ідеї далі, По.
«І на останньому подиху Майстер Лінивець дав горам поглинути його. Кінець.»
Не розумію.
Лінивець був похований у горах,
чи це якась метафора?
Гадки не маю.
Я люблю графічні романи.
Гамір. Дай мені «краба»!
Що? О, круто.
Гаразд. Ідеї.
Повернення, Зброя поглинає душі… О!
Ми дамо Зброї поглинути нас,
і підірвемо її зсередини!
То ми помремо?
Ні. Ну… так?
В мене геть нічого.
А в тебе? Маєш вбивчі ідеї?
Якийсь хитрий ану киш?
Е… суп.
Виллємо на Зброю гарячий суп?
Ні, це дурість. Не зважай.
Ні, це… оригінально!
Досі нічого?
Поки що єдина ідея… гарячий суп.
Досить непогана.
На мене це завжди діє.
По має вийти з кімнати,
ворушитись, робити щось.
Він же діяльний.
Не буде ж він гаяти час, шаткуючи овочі в локшинній.
Не хочу підганяти По, але Альфі щодня сильнішає.
Якщо він діяльний, що він може вдіяти?
Йому потрібна перемога, знак,
він ще щось може.
Коли він сидить без діла,
з’являються демони, які змушують сумніватися в собі.
У нас з’явилась місія.
По!
Тут пахне мокрою бородою.
О. Так.
По. Синку.
Потрібен особливий перець,
який тільки ти можеш дістати.
Особливий перець? Звучить так епічно!
Він росте вздовж глибокої річки,
лише мій хлопчик може його дістати,
зі своїм водним кунг-фу.
Тату, це просто плавання.
Плавання кунг-фу.
Водне бойове мистецтво.
Фантастика… -льність.
-Навряд чи я можу… -Слухай, містере Похмурий.
Нам стільки ротів годувати,
відколи Альфі все об’єднав.
-Але… -Таткові потрібен перець.
Але я все тільки псую.
Голоси в твоїй голові повторюють ці «але».
Заткни їх.
Я сказав би інакше, але…
Я дістану той перець.
Заодно знищу Китай. Чи зуба надломлю.
Виверну когось навиворіт.
-Закрию небо і спалю землю… -Непогано, містере Пін.
Я геній.
Хоч би подіяло.
Щоки болять від постійної усмішки.
Все одно усміхайся. Це дуже важливо.
По має бути єдиним, хто може дістати перець.
Перець росте на іншому березі, доведеться плисти.
Це так круто, чи не так?
Ти і я, ще одна місія.
Мабуть.
Річка вже десь тут попереду.
О, ні!
Води немає! Що сталося?
Альфі.
Зсунувши континенти, він змінив русло.
Круто. Ще один доказ його нестримності.
Добре. Новий план.
Спускаємось і йдемо по перець.
Так, круто, легко.
Тільки всі рослини на дні отруйні!
Наскільки отруйні?
Від однієї з них очі випадають.
Ні. Без води вони ще небезпечніші.
Я люблю свої очі.
Чекай, я… Стій.
По, друже. Чуваче.
Ти дивно говориш останнім часом.
Ми постійно робимо щось дивне.
Варто зосередитись, помедитувати — і похибок не буде.
Один хибний крок — і…
Тоді ніяких хибних кроків.
Стій.
Лезо!
Твоя черга, По.
Ой!
Гаразд, скеляста гірка.
Вона права. Я зможу.
Ясність думок.
Внутрішній спокій.
Я супер страшна хитка кам’яна стіна.
Якби ж.
Ой.
Я в крутому капелюсі?
Мене звати Оп.
О-П. Нічого не нагадує?
Це По навпаки. Думай швидше.
Я — фізичний прояв усіх твоїх темних думок.
Це якби ти був локшиною,
тебе ніхто не їв би.
Гаразд. Навіть про це не думатиму.
І я був би смачною локшиною, тож це неправда!
Внутрішній спокій.
-Я… -Все зіпсуєш.
Одна зухвала страшна леді казала, що ти вселятимеш сумніви.
-Срумніви. -Вона казала заткнути тебе, тож замовкни.
Ха!
Срумніви.
Дурник каже: «А!»
Ні, ні, ні!
Гальмуй!
Це не варіант!
Колеться.
Холоднішає. Пече. Тепер вона відпаде?
Я не знаю.
Точніше. Авжеж, ні.
Оп мав рацію.
Хто такий Оп?
Ніхто. Я не знаю.
Не бійся. Все буде абсолютно відпадно.
Я тобі допоможу.
Мені в ногу коле.
І біль поширюється.
Залиш мене на сонці.
Спечусь, як та черепаха.
Я тебе не покину, По.
Ми от-от знайдемо перець.
Де ж ти, дурний перцю?
То он ти тепер який?
Пішов геть.
Слабкий скиглій, якого маєш тягнути,
і який помиляється, й помиляється, й…
Замовкни.
Що? Перепрошую?
Не ти.
Я можу йти сам.
Не треба мене тягнути.
По, дай мені допомогти.
Ти ж мій друг.
Друзяка, великий пузяка.
Мені не треба допомога!
І чому ти так розмовляєш?
О, драма.
Така спека. Ти поранений.
Але ми зможемо. Я в тебе вірю.
Ну й нехай.
Перець росте он там.
Ви жартуєте? Перцю немає!
Мабуть, змило водою.
Оце тобі не щастить. Навіть я такого не чекав.
Все гаразд?
Ні!
Нога стала як локшина.
Я просила дати мені допомогти.
Ти просила? Яка молодець!
Впевнена, перець десь неподалік.
Але ти перепочинь. Візьми перервочку.
Досить!
Де той клятий перець?
Я пишаюся тобою: так сильно злишся.
Ми могли б об’єднатися.
Чого ти хочеш?
Я казав тобі.
Я Принц Темних Думок в твоїй макітрі.
І в тебе тут купа темних думок.
Це не так.
Чесно. Все гаразд. Повір мені.
-Не гаразд. -Гаразд.
По! Я знайшла перець!
По?
Ой. У мене був невеликий спазм.
Спазм минув.
Це дуже високо.
Я тебе підсаджу.
Ходімо.
Як же це сумно.
Намагається врятувати світ, але застрягла з твоїм дурним перцем.
Лезо, лізь одна.
Не можу. Це маєш зробити ти.
Чому ти так узялась за перець?
Хто зупинить Альфі?
Я й зупиняю Альфі! Я роблю це для тебе.
Оце так поворот.
Тому ти ставишся до мене як до дитини?
Так! Бо ти і є дитина.
Тому ти так дивно говориш!
І так усміхаєшся…
Вираз обличчя в стилі По.
Відпадно! Гірчично, бро!
Ану киш! Ану киш! Ану киш!
Ого. Це я так кажу?
Я все перепробувала.
Світ у небезпеці, мій брат сказився,
а я шукаю перець, бо мій найліпший друг,
якому все було під силу, став нездарою.
Злись.
Що?
Сам піднімешся на скелю?
В тебе нога не працює.
Як і мозок.
Все, стій.
Це погана ідея. Злізай.
Я б зліз, але…
Я вже другу ногу не відчуваю.
-Що? То навіщо ти поліз? -Щоб довести, що ти помиляєшся!
Ні!
Тримайся!
Я тебе впіймаю.
Лезо!
Дурість. Все це дурість.
Ти ціла?
Скажи щось.
Все складно, але ж не вбивати її.
Лезо!
О, ні! Ти отруїлась?
Я знаю смак кольорів, а хмара — мій друг.
Лезо, пробач!
Все гаразд. Я в порядку. Все добре.
Справді? Скажи мені правду.
Правда.
О, По.
Я не в порядку. Я зла.
Зла на все, постійно.
Я теж не в порядку.
Думаєш? Чому ти не сказав?
Бо я теж злюсь!
На себе злюсь! Так сильно!
-Ой! -Так, будь нікчемою.
Я все псую, Лезо.
І нічого не можу вдіяти.
Ти не винен, і…
Дарма я чекала, що ти все виправиш,
тільки через те, що ти оптиміст.
Я вимагала від тебе впевненості, щоб сама могла злитись.
Це нечесно.
Вона до тебе добра, бо отруїлась.
Може, досить? Я дещо придумав.
Здавайся, По.
Її вже не врятуєш.
Досі не збагнув?
Ти нічого не робиш для себе.
Я ненавиджу Альфі за його вчинок,
і мені прикро, що я його люблю,
бо він мій брат.
Краще б не любила.
Шкода, що все так склалось.
Мені теж. Кепська ситуація.
Аж смердить.
Дуже смердить!
Страшенно смердить!
Ненавиджу!
Сморід спортивних штанів!
Я тобі допоможу.
Я можу рухатись! І стояти!
Мене ноги носять.
Але зад занімів, як після довгого сидіння.
Як ти почуваєшся?
Перець!
Ми його втратили. Ми безперцеві.
Ти про це?
По. Ти його дістав!
Я знала, що ти зможеш. Я знала!
Бачу, ти ще не відійшла.
Нумо святкувати. Наввипередки?
Я на гору вилізу. Я житиму в горі.
Гора…
Жити в горі…
Майстра Лінивця поглинули гори.
Лезо.
Лезо!
Моя голова.
Радий, що в тебе очі цілі. Тату, дістали!
Я ж казав, що дістанете.
Дякую, тату. Треба бігти. В мене ідея!
-Пошаткувати? -Ні, ні, ні.
Його не їдять.
Від нього очі випадають.
Що саме я шукаю?
Майстер Лінивець віддав свою душу горам.
Глянь: Майстриня Страус.
Вона віддала свою душу вітру.
Довгозуб віддала вогню.
Знаєш, що це значить?
Так! Вони досі тут, у стихіях.
Так само як душа Мастодонта жила в підвіску.
Кузні немає,
але є Майстри, які її збудували.
Вони створили Зброю, і можуть її знищити.
Лезо, хай ми його не здолаємо,
але це можуть вони.
І як нам із ними зв’язатися?
Ми далеко зайшли,
але нас двох буде замало.
Возз’єднання Лицарів Дракона?
Останнє занурення в глибини.
Останній марш до перемоги!
Трохи менше оптимізму. Голова досі болить.
Епічний похід, остаточне випробування.
Я зрозуміла!
Колишній По повернувся. Дякую. Досить.
Чому ти такий радий?
В тебе там іще чимало пітьми.
Знаю. І це нормально.
В усіх є пітьма.
Дякую, що допоміг це пройти.
Що? Стій. Може, прогуляємось?
Музику зіграємо?
Поговоримо про свої страхи?
Стій!
Ще придумав.
Підступна відплата за всі негаразди!
Ти довго над цим думав?
Вгадала.
Переклад субтитрів: Тетяна Горстка