𝄆 Downloaded From BollyFlix 𝄇
Skadoosh.
Jag kan inte fokusera i allt oväsen.
Ska vi låta lillgrabben fokusera nu?
-Jag har inte låtit alls. -Visst…
Är tanken att han ska känna var den förlorade staden är?
Den förlorade staden… Den berövade mig halva livet.
Po, jag är med dig,
men om Klaus inte hittar staden eller de gamla mästarna,
eller om de inte kan förstöra vapnen, vad gör vi då?
Om det går så långt får vi själva ta oss an Alfie.
-Det klarar jag inte. -Det gör du visst.
Du är ju läskigt stark, jag blir rädd.
-Du måste tro på det. -Det handlar inte om det.
När han var nära att döda mig blev jag som förstenad.
Jag kan inte slåss mot min bror.
Inte ens om du verkligen var tvungen?
Slå till mig.
-Va? -Slå!
-Va? Nej. -Kom igen, slå mig här.
Sluta, jag vill inte. Du är min bästa vän…
Okej, jag fattar. Jösses.
Det är precis som i Sagan om tiden före tiden.
De gamla mästarna kommer när vi behöver dem som mest.
Vi måste bara hitta dem.
Titta inte på mig!
KUNG FU PANDA DRAKRIDDAREN
Vad var det som skakade?
Det är ovidkommande. Kom, jag behöver din hjälp där inne.
Vad letar vi efter? Vad är det här för ställe?
Du har umgåtts med Lulu och hennes vänner.
Du vet hur de tänker och vad de planerar.
Vart tror du att de tagit vesslan?
Jag har inte en aning. Jag har ju varit med dig.
Jag måste få veta deras planer. Hjälp mig att leta.
Vänta, nu känner jag nåt.
Följ mig!
Du först.
Eller inte!
Nej, det är hitåt!
Kom nu, vi måste blada.
"Blada", fattar ni?
Ja, tyvärr.
Jag kan springa hela dagen, bara det inte är snö.
Toppen, verkligen…
Klaus, kan du använda kraften lite rakare?
Jag börjar bli yr.
Hur vet vi att vinden är magisk och inte bara vanlig vind?
Nu är vi framme.
Var då nånstans?
Många har vandrat på vägen här,
men ingen vet vad dess hemlighet är.
Ett monster av sten, stort som få, med magi som är djupt fördold.
Det går ut över handeln och våra förråd, men ingen törs att den närmre gå,
ty vi vet att denna bumlingbest lätt skulle duka upp oss till fest.
Visst är det härligt med poesi?
Öh… Vem är du?
Jaha, hejsan. Gott bröd. Sa ni nåt om en bumlingbest?
Först sinade vattnet i floden, sen kom bränderna.
Vi har ingenting kvar,
och nu har monstret blockerat den enda vägen genom bergen.
Lyssna på vad Kemanzi säger och håll er borta.
Gå inte för nära, då blir monstret våldsamt.
Nä, det är lugnt. Vi vill bara att besten ska äta oss.
-Vill ni bli uppätna? -Inte alla.
Jag och Svärdet har blivit uppätna, och vi mår bra. Rukhmini var där inne i flera år.
Bodde du där inne? Jag måste få höra din historia.
Bra jobbat. Kom nu, Kemanzi.
Jag kan ta reda på hur man flyttar den här från insidan.
Om du inte återvänder ska jag berätta din historia!
Okej, försök att se så smaskiga ut som möjligt.
Kolla här, vilka finfina munsbitar.
Se upp, Po!
-Han är nog inte hungrig. -Det finns en annan väg in.
Foten! Jag flög ur den med hjälp av Wugao-tummen.
Vilken då?
Skynda!
-Vad spännande! -Det kan man tycka.
Det här är ert fel för att ni inte såg smaskiga ut.
Jag kan inte göra allt.
Vänta på mig!
Upp med dig, vi är snart framme.
Ja, Stenis. Jag är tillbaka.
Det känner dig.
Kom nu!
Oj, man känner verkligen hur energin förändras här.
Det är bara lukten av våt mossa. Vänj dig.
Det är så…fascinerande.
Och du var alltså fast härinne?
Så många bortkastade år.
Årtionden utan mina nära och kära.
Lugna dig. Piskan är borta, så de här kan inget göra.
-Kan de inget göra? -Det visste jag väl.
Som sagt, ju förr desto bättre.
Dags att kalla på de gamla mästarna.
Var det allt?
-Ja… Var det allt? -Energin räcker inte till.
-Jag behöver mer. -Än att vara i ett magiskt monster?
-Du gör ingen nytta. -Detsamma.
-Du gör ingen nytta. -Jag vet vart vi ska.
Platsen där Långtand gömde piskan från början, där jag träffade er.
Ända där uppe…
…vid De fallnas staty.
Jag kan ju flyga, men hur ska ni ta er över här?
Just det, förra gången klättrade vi över på slingerrankor.
Ja, den får jag ta på mig.
Vi kanske kan komma på nåt annat sätt.
Nej, det finns inget annat.
Då är det lika bra att vi lämnar den här skruttiga hålan.
Oj! Ser man på! Vi kan fortsätta.
Tack för det, universum!
Kom nu.
Typiskt…
Kolla, Rukhmini, dina mossvänner!
Har du gjort dem? De är gulliga.
Gulliga? De var mina plågoandar när jag var fast i det här dumma,
idiotiska, värdelösa vidundret!
Vad gör den?
Ingenting alls. Det är en stenhög utan hjärna.
-Jag tror att du sårar den. -Den har inga känslor.
Sluta, Rukhmini!
-Du kanske borde be om ursäkt. -Okej då. Förlåt.
Det måste låta som om du menar det.
Jag menade inget av det jag sa. Det var bara på skämt.
Lugna ner dig.
Ett sammanträffande.
Sluta förolämpa staden och ta oss till statyn.
Om det är nån plats där det finns magi du kan använda, så är det den här.
De fallnas staty.
Nu får vi det här överstökat.
Funkar det?
Vem väcker de stora mästarna ur deras sömn?
De gamla mästarna!
Förlåt, alltså äldre än oss, men ni är i topptrim!
Hej, jag är drakmästaren Po. Vilken ära. Jag har så många frågor.
Drakmästare? Borde inte du vara pandamästare?
Det har aldrig slagit mig.
-Po… -Ja?
-Det kan vänta. -Just det. Först de dåliga nyheterna.
Minns ni Tianshangvapnen som ni smidde och sen gömde för all framtid?
Jo…
Fortfarande ingenting.
Jag har allt makt i världen, och ändå…
Vad är det där?
Bara nudelreklam.
Köp två skålar, få den tredje för halva priset.
Långtand…
De gamla mästarna är tillbaka.
Du har tagit hennes parti!
Skärp dig. Ni är mina barn, båda två. Jag väljer inte sida.
-Gå och brygg te, mor. -Alfie, nu får du skärpa…
Släpp, din grobian!
De gamla mästarna.
Bekymmersamt. Vapnen smiddes inte för att hålla kontinenter samman.
Din bror sätter elementen under press. Planeten kan slitas i stycken.
Hela planeten?
Efter så många generationer
hemsöks vi fortfarande av våra okloka beslut.
Vi borde ha slungat ut dem i rymden.
-Det var dömt att misslyckas. -Vi gjorde det vi behövde göra.
-Eller det du sa att vi behövde… -Tack för den.
Kan ni förstöra vapnen eller inte?
Elementen vi frammanade för att smida vapnen borde kunna förstöra dem.
Problemet löst!
Men…
Då behövs vi alla fyra.
Vi behöver mästare Mastodont.
Där har vi ett problem.
Jag tappar dem…
Befria Mastodont, så ska vi förstöra vapnen en gång för alla.
Förlåt, jag orkade inte längre.
Typiskt!
Vänta, Svärdet!
Hördu, Svärdet. Vänta!
Vi klarar av det här.
Jag beklagar att det gick dåligt.
Vad var det jag sa? Bortkastad tid.
Det var inte bortkastat.
Jag behövde en historia för att kunna flytta på monstret, och jag fann den.
Din.
Gör dig själv en tjänst och stick så långt bort från den saken som du bara kan.
Du kan flytta på den.
Snälla? För mitt folks skull!
Du, Stenis!
Res på dig!
Vad var det jag sa?
Det gick.
Mamma… Mamma…
Mamma!
Där ser du att det inte var bortkastad tid.
-De lyckades! -Vår by är räddad!
Kallar den där saken dig för "mamma"?
Tjuven var fången i stenen
och såg livet rinna iväg, år efter år.
I trettio år var hon avskild från världen, men aldrig gav hon upp.
Och när det grymma ödet förde henne tillbaka dit, kämpade hon oförtrutet på.
Och bergen vek sig för hennes tapperhet, som ett hav som delar sig.
Så vackert!
Tänk att jag inte har förstått det. Du är den starkaste person jag känner!
En vis person sa en gång
att den enda vägen ut ibland är igenom.
Jag har sagt att jag inte kan strida mot min egen bror.
Som du inte kunde strida mot mig.
Aj!
Vad gör du?
Du är min bästa vän. Alfie är din bror.
Men för att rädda världen måste du strida mot honom.
-Vi har redan pratat om det här. -Hör på mig!
Alfie behöver de fem vapnen för att styra sin armé, visst?
Om vi bara tar ett av vapnen ifrån honom
befrias Mastodont, och de gamla mästarna…
…kan förstöra vapnen!
Vi måste kontakta min pappa.
Jag gör det.
Du behöver dina vänner.
Den enda vägen ut…
…är igenom.
TILL MINNE AV WILL RUZICKA
Undertexter: Martina Nordkvist