𝄆 Downloaded From BollyFlix 𝄇
Ану киш!
Я не можу зосередитись, коли такий шум!
Дамо йому зосередитись.
Я мовчав.
-Боже. -Як скажеш.
М?
То він відчуває, де Загублене Місто, чи…
Загублене Місто.
Це місце вкрало половину мого життя.
По. Я досі з тобою.
Та якщо Клаус не знайде Загублене Місто чи Прадавніх Майстрів,
або якщо вони не знищать Зброю, що тоді?
Якщо так станеться,
ми самі будемо битися з Альфі.
Я не можу.
Ще й як можеш.
Ти страшенно сильна. Мені страшно, яка ти сильна.
Ти маєш повірити.
Питання не в вірі.
Він ледь не вбив мене,
а я просто завмерла.
Я не можу битися з братом.
Навіть якщо дуже доведеться?
Вдар мене.
-Що? Ти що… -Вдар мене.
-Що? Ні. -Ну ж бо. Хутчіш. Вдар мене.
Досить, я тебе не битиму. Ти моя подруга, я…
Гаразд. Нехай. Боже.
Це як у «Сазі Стародавніх Часів».
Майстри прийдуть тоді, коли будуть потрібні.
Треба лиш дістатись до них.
Не дивіться на мене!
ПАНДА КУНГ-ФУ. ЛИЦАР ДРАКОНА
Що це дрижало?
Через це хвилюватись не варто.
Ходімо. Допоможеш мені всередині.
Що ми шукаємо? І що це за місце?
Ти була з Лулу та її друзями.
Ти знаєш, що вони можуть затіяти.
Як думаєш, куди вони повели ту куницю?
Не маю жодного уявлення.
Як-не-як, я була з тобою.
Я маю знати їхні плани. Допоможи шукати.
Чекайте, я щось відчуваю!
За мною!
Після тебе! Чи ні.
Ні, сюди!
Мерщій, не хочу пасти задніх.
Пасти — дійшло?
На жаль, так.
Я можу бігти весь день, якщо не буде снігу.
Чудово. Просто чудово.
Клаусе, можеш використовувати свою силу по прямій?
Голова йде обертом.
Як ми знаємо, що це чарівний вітер а не звичайний?
Прийшли.
Е… Куди?
Чимало подорожніх цей край минали,
та не бачив ніхто, що лежало під ногами.
Монстра з кам’яної брили,
що володів невідомою силою.
Він не дає торгувати, зберігати харчі.
І далеко піти теж не можемо ми.
Бо знаємо, що для Хижої Брили
можемо стати обідом хрустким ми.
Ти не любиш поезію?
Е… Хто ти?
Привіт, вітаю.
Смачний хліб.
Ви щось казали про Хижу Брилу?
Спершу висохла річка, і почалися пожежі.
В нас швидко закінчились запаси,
а тепер монстр перекрив єдиний торгівельний шлях через гори.
Краще прислухайтесь до Кеманзі
і тримайтесь подалі.
Не наближайтеся.
Це злить монстра.
Та, все гаразд!
Просто треба, щоб він нас з’їв.
Ви цього хочете?
Дехто — ні.
Так. Нас із Лезом уже з’їдали, і все гаразд.
Чорт, Рухміні жила там роками!
Ти жила всередині?
Я мушу знати цю історію.
Чудова робота. Кеманзі, мерщій.
Я могла б з’ясувати, як його прибрати. Зсередини!
Якщо не повернешся,
я розкажу твою історію!
Треба бути максимально апетитними. Ось так!
Поглянь на нас: купка пухкеньких смачних шматочків.
По, стережись!
Мабуть, не голодний.
Є інший вихід, пам’ятаєш?
Нога!
Я вирвався з нього за допомогою Пальця ВуҐао.
Чого?
Бігом!
Захоплююче!
Це якщо одним словом.
Бачите? Це нам за те, що ви не апетитні.
Я не можу завжди всіх витягувати.
Чекайте!
Вставай, мала. Ми майже на місці.
Саме так, Грудко. Я повернулась.
Він тебе знає.
Мерщій!
Оце так. Відчуваєте, як рухається енергія?
Це лиш запах вогкого моху. Звикни.
Це так… захоплююче.
І ти була тут ув’язнена?
Стільки років втрачено.
Десятки — які я могла провести з тими, кого люблю.
Спокійно!
Без Батога вони безсилі.
Безсилі?
Так, я це знав.
Як я казав: що раніше, то краще.
Час кликати Прадавніх Майстрів.
Це воно?
Так. Це воно?
Недостатньо енергії.
-Треба більше. -Більше ніж у Чарівному Монстрі?
-Краще мовчи. -Це ти мовчи.
-Ти не допомагаєш. -Я знаю, куди йти.
Туди, де Майстриня Довгозуб ховала Батіг.
І туди, де я зустріла тебе.
Аж на самий вершечок,
до Статуї Загиблих.
Я полечу, а як ви перейдете тут?
Так. Минулого разу ми перескочили на ліанах.
Це я беру на себе.
Пошукаймо інший спосіб перескочити прогалину?
Ні. Іншого шляху немає.
Час покинути це кепське, затхле звалище.
Ви тільки гляньте! Можна йти далі.
Дякую, що жбурнув нам кістку, Всесвіте!
Ходімо.
Мені щастить.
Рухміні, твої друзі з моху.
Це ти зробила? Милі.
Милі? Це були мої мучителі, коли я застрягла в цій дурній,
ідіотській, нікчемній потворі!
Що воно робить?
Нічого він не робить.
Це бездумна купа каміння.
Думаю, ти його ображаєш його почуття.
В нього немає почуттів.
Рухміні, досить.
Може, попросиш пробачення?
Гаразд. Пробач.
Скажи це щиро.
Це все було несерйозно. Я жартувала.
Вгамуйся.
Збіг, вочевидь.
Досить ображати це місто, веди нас до статуї.
Якщо десь і є місце, де можна підживитися чарами,
то воно тут.
Статуя Загиблих.
Покінчімо з цим.
Вдається?
Хто будить Величних Майстрів від сну?
Прадавні Майстри! Не ображайтесь.
Ви давні для нас, але вигляд у вас супер.
Привіт. Я По, майстер Дракона.
Це така честь. У мене стільки запитань.
Майстер Дракона?
Ти мав би бути Майстром Панда.
Ха. Ніколи про це не думав.
-По? -Так?
-Потім. -Так. Пріоритети.
Спершу погана новина.
Пам’ятаєте Зброю Тянь-Шаню, яку ви зробили й намагались навіки заховати?
Ну…
Знову нічого.
У мене вся сила світу, а вони досі…
Що там таке?
Реклама локшини.
Купуєш дві миски, отримуєш половинку третьої й так далі.
Довгозуб.
Прадавні Майстри повернулись.
Ти.
Ти стала на її бік.
Не сміши. Ви обоє мої діти.
-Ні на чий бік я не стала. -Зроби чаю, мамо.
Альфі, ти просто смішний…
Відпусти мене, нахабо.
Прадавні Майстри.
Це тривожить.
Зброя не створена, щоб утримувати континенти.
Твій брат випробовує стихії.
Планета от-от розірветься.
Чекайте. Ви про всю планету?
Стільки поколінь минуло,
і все одно
хибні рішення досі нас переслідують.
Я знав, що їх треба було запустити в космос.
-План провалився. -Ми зробили що мусили.
-Чи те, що ти нам сказав. -Як чудово.
Ви можете знищити Зброю чи ні?
Стихій, з яких створено Зброю,
може вистачити, щоб її знищити.
Так! Проблему вирішено.
Але…
Ми маємо зробити це вчотирьох.
Потрібен Майстер Мастодонт.
Ой.
Це вже інша проблема.
Я їх втрачаю.
Звільніть Мастодонта — і ми знищимо її раз і назавжди.
Вибачте. Я не втримав.
Просто чудово.
Лезо, чекай.
Ну досить, Лезо. Стій!
Ми… Ми це владнаємо.
Співчуваю щодо місії.
Що я тобі казала?
Знову марнуємо безцінний час.
Не марнуєте.
Я шукала історію, яка зрушить монстра, і знайшла її.
Це твоя історія.
Зроби собі послугу й тікай від нього якнайдалі.
Ти можеш його зрушити.
Прошу! Заради мого народу!
Гей, Грудко!
Вставай!
Що я тобі казала?
Вдалось.
Мамо.
Мамо!
Бачиш? Цей час минув не дарма.
-Ура! -Так!
Вони це зробили!
Наше село врятоване.
Воно назвало тебе мамою?
Злодійка у пастці каменюки.
Життя минало, а вона старіла.
Тридцять років в ізоляції,
та вона ніколи не втрачала рішучості.
І коли жорстока доля змусила її повернутися,
вона пішла, попри свої сумніви.
І гори розійшлися немов хвилі.
Хоч і боялась, та вона смілива.
Як гарно.
Весь цей час я й не думала.
Ти найсильніша з усіх, кого я знаю.
Одна мудра особа якось мені сказала,
що іноді єдиний вихід — іти напролом.
Я тобі казала: я не можу битися з братом.
Як і ти не міг битись зі мною.
Ой!
Що це було?
Ти моя подруга. Альфі — твій брат.
Щоб врятувати світ, ти мусиш з ним битися.
По, ми вже говорили.
-Я не можу… -Вислухай мене.
Альфі потрібна вся Зброя, щоб керувати Військом, так?
Якщо забрати щось одне — лише одне,
Мастодонт стане вільний,
і Прадавні Майстри…
…зможуть знищити Зброю!
Треба передати татові звістку.
Я передам.
Вам потрібні ваші друзі.
Тож єдиний вихід…
…іти напролом.
СВІТЛОЇ ПАМ’ЯТІ ВІЛЛА РУЗІКА
Переклад субтитрів: Тетяна Горстка