MARS 1979 MIDDLETOWN I PENNSYLVANIA
Evakuering. Bli inne med vinduene lukket.
Drømmer du?
Hva drømmer du om?
Om Three Mile Island.
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jeg tenkte på dette i flere år etterpå.
Og at det dukker opp selv etter 40 år.
Det var det første skrittet i et kjernefysisk mareritt,
sammenbruddet i et kjernekraftverk i Pennsylvania i dag.
Nervene er på høykant i Middletown i kveld.
Det er kø på motorveiene og telefonlinjene er opptatte.
Ulykken på Three Mile Island i 1979
var den verste atomulykken som har skjedd på amerikansk jord.
Kraftverkets ansvarlige sier at ulykken ikke er alvorlig.
De ville hindre at allmennheten fikk vite det.
Selskapets har ikke svart på viktige spørsmål.
Og de ville dekke over ting.
Hvor mye radioaktivitet har allerede sluppet ut?
Hold dere inne.
Lukk alle vinduer og dører.
Men verden må vite hva som skjedde på Three Mile Island.
Og hva skjer i drømmene dine?
Folk begynner å dra, og det er veldig mye trafikk.
Og så, plutselig…
…eksploderte det.
"ATOM" -BOMBE TREFFER JAPAN
Vi har fått et forferdelig ansvar.
Kjernekraftverk viet til fredelige formål.
Kjernekraft gjør underverker,
og skaper en lykkeligere verden for menneskeheten.
Er dette fremtidens energi eller en oppskrift på atomkatastrofe?
Three Mile Island var like ved barndomshjemmet mitt.
Det eneste som skilte dem var vannet,
jernbanesporene
og en tofelts vei.
Det var en del av samfunnet.
Middletown-området var det perfekte stedet for dette kjernekraftverket,
for Susquehanna-elva er der
og sørger for kjølingen kraftverket trenger.
Enhet 1 kom på nett i 1974,
og Enhet 2 ble tatt i bruk i desember i 1978.
Three Mile Island-reaktor nummer to
ble tatt i kommersiell bruk for kun tre måneder siden.
Da tårnene ble reist i samfunnet vårt, representerte det fremgang.
Jeg var en lykkelig husmor.
Jeg drev en liten bedrift, en barnehage.
Mannen min jobbet på jernbanen.
Jeg så tårnene fra kjøkkenvinduet,
men ante ikke hva kjernekraft var.
Et kjernekraftverk er egentlig bare en stor tekjele.
Kjernebrensel og en kjedereaksjon produserer varme.
Varmen gjør vann til damp. Dampen beveger turbiner.
Turbinene produserer elektrisitet.
Atomenergi ble fremmet som noe nytt og flott.
Det skulle gi jobber, og det ville bli så billig.
Man tenkte ikke på stråling, risikoene eller noe.
Jeg tenkte ikke på det engang.
For et samfunn som vårt,
som følte nedgangen innen kull og stål,
og det kom en industri til samfunnet vårt
som ansatte mange, betalte godt…
Det oppleves for tiden bensinmangel
av bileiere over hele landet.
Avhengighet av utenlandsk olje truer vår økonomiske uavhengighet.
Hvis du ser på hva som foregikk nasjonalt, virket kjernekraft som svaret.
Dette er atomets styrke og løfte.
Da kjernekraftverk ble markedsført,
var de et løfte om morgendagen.
Ingen var mer for kjernekraft enn meg.
Ja, jeg jobbet på kraftverk over hele landet,
og endte opp på kraftverket i Michigan,
som var likt Three Mile Island.
Alle kjernekraftverk er bygget for å holde reaktoren kald.
Operatøren, i begynnelsen av en ulykke,
kan ta matboksen og dra hjem,
og kraftverket er trygt.
Som et resultat av det, var det en tenkemåte i industrien.
"En stor ulykke kan aldri skje."
Og jeg trodde det.
Men jeg tok feil.
KL. 03.59
KL. 04.00 28. MARS, 1979
Jeg vet fra personlig erfaring
at klokken fire om morgenen er den verste tiden på døgnet.
Du sliter med å holde deg våken, samme hvor dedikert du er.
Operatørene satt der, feite, dumme og glade.
Og så, bang.
Alle alarmene utløses samtidig.
En turbin stoppet, reaktoren er frakoblet.
Kjølepumpene for reaktoren er i gang.
Operatørene tenker: "Milde himmel, hva er det som skjer?"
Vi får ikke nødkjølevann.
Karene strevde i blinde i over en time.
Trykkbeholderen indikerer at den er for full.
Innen den tid, gikk temperaturen i reaktoren opp.
selv om vannstanden fortsatt antydet at den var full.
Slå av reaktorkjølepumpene.
Så de bestemte seg for å slå av pumpen som økte vannstanden,
men det går ikke.
Du skrur aldri av vann over en reaktorkjerne.
De måtte kjøle ned reaktoren.
De visste ikke hva som foregikk, og det skremte dem.
Jeg ble oppringt rundt klokken fem.
Jeg ble fortalt at Enhet 2 var avstengt
og at vaktsjefen ville ha meg på plass med en gang.
Jeg hadde jobbet på Three Mile Island siden Enhet 1 åpnet,
men Enhet 2 hadde bare vært i drift i rundt tre måneder.
Så jeg visste ikke hva jeg skulle forvente.
KL. 05.32
På den tiden prøvde operatørene
å analysere strømninger, trykk, temperaturer.
En av de største bekymringene var
at det ikke strømmet nytt vann gjennom systemet.
Det var ingen strøm over kjernen,
så vannet satt der og ble varmet opp.
Endelig innså vaktsjefen at trykkventilen er åpen,
den lekker.
Det er det som er problemet.
På et tidspunkt under ulykken
åpnes en trykkventil for å lette trykket.
Den ventilen ble sittende fast åpen.
Vann sirkulerer ikke lenger inne i kjernen
og under ingen omstendigheter
må vannstanden synke under kjernen,
for den kan veldig lett bli ukontrollerbar.
KL. 05.58
Så vi stenger ventilen og fokuserer på reaktoren.
Det stoppet situasjonen de var i,
men innen den tid, overoppheter vi reaktoren.
Når temperaturen fortsetter å øke, vil reaktorkjernen smelte
og skape en selvoppholdende kjernefysisk reaksjon.
Ekstremt radioaktivt, svært farlig.
På det tidspunktet er du i et helt ukjent territorium.
Temperaturene gikk i været inne i reaktorkaret,
som indikerer muligheten for en kjernefysisk nedsmelting.
Jeg hørte en høy lyd fra kraftverket,
og det var noe jeg aldri hadde hørt før.
Dette er huset jeg vokste opp i.
Bussholdeplassen er på hjørnet her.
Så det var rett overfor.
Som seksåring forsto jeg det ikke,
men spurte: "Hvorfor hører vi den lyden? Hva er den lyden for noe?"
Og jeg blir bedt om å ta det med ro.
"Alt ordner seg."
Jeg gikk ut og ventet på skolebussen,
men jeg var redd.
Jeg hadde ingen anelse om hva som skjedde på andre siden av gata.
KL. 06.57
Omtrent i det øyeblikket jeg sjekket strålemonitorsystemet,
hørte jeg plutselig en strålingsalarm.
Jeg gikk med en gang ned korridoren mot reaktorbygningen.
To teknikere fulgte meg
så vi kunne gå inn og finne ut hva som skjedde.
BRENSELSHÅNDTERINGSBYGG 60 METER UNNA REAKTORBYGNING
Vi fant ingen åpenbar grunn for strålingen.
Men jeg så raskt en økning i måleravlesningen,
og det var ubeskyttede testrør over oss,
som kom fra reaktorsystemet til Enhet 2.
De var svært radioaktive.
I det øyeblikket gikk det opp for meg at vi hadde et stort problem i Enhet 2.
Vi forlot området umiddelbart.
En av teknikerne løp inn i hjelpebygningen til Enhet 2
for å tømme bygningen.
Jeg løp til kontoret og brukte personsøkersystemet.
Vi mister brensel fort. Erklær krise.
KL. 07.24
Dette er Mike Pinzac for KBO-nyhetene.
Met-Ed måtte stenge
Enhet 2 på Three Mile Island kjernekraftverk i morges
etter en ulykke i anleggets turbinsystem.
Tjenestemenn har sagt at allmennheten ikke er i fare
og at situasjonen er under kontroll.
Jeg lå fortsatt i senga, telefonen ringte, det var guvernør Thornburgh.
Han sa: "Critch, det er en krise på Three Mile Island",
og jeg sa: "Guvernør, hva er Three Mile Island?"
Vi var fortsatt grønne.
Vi hadde nettopp tiltrådt embetet 72 dager tidligere,
så denne hendelsen var litt av et sjokk,
for vi hadde ikke forventet noe sånt.
Etter tre eller fire minutters trykk…
Det var svært lite informasjon, bortsett fra at noe hadde skjedd.
Vi begynte å ringe til Metropolitan Edison,
firmaet som eide reaktoren. "Hva skjedde? Hva betyr dette?"
Ifølge Met-Ed var ting generelt stabile,
dette var ikke noe alvorlig.
Vi fikk ikke mye informasjon, men de sa at de visste hva de gjorde,
og alt var under kontroll.
KL. 10.55
Metropolitan Edison har informert oss
om at det har vært en ulykke i Enhet 2 ved Three Mile Island.
Alt er under kontroll.
Folkets helse og sikkerhet var aldri i fare.
Metropolitan Edison har
overvåket luften rundt kraftverket kontinuerlig siden ulykken.
Vi har ikke sett en økning i normale strålenivåer.
Hvordan målte dere strålingen?
Hvordan vet dere hvilke områder som er kontaminerte?
-Bill, kan du… -Vel…
Hvem er dette?
…kjernefysisk ingeniør for Miljødepartementet.
Metropolitan Edison sendte umiddelbart folk til utkanten av kraftverket
og til Goldsboro,
for vinden blåste i den retningen, for å ta avlesninger.
Før vi kom hit, fikk jeg høre at de fant
en liten mengde radioaktivt jod på bakken.
-Hva? -Radioaktivt jod på bakken.
Jod.
Alle var overrasket.
Det var det første øyeblikket
at noen uttalte at det hadde lekket stråling.
Jeg var veldig sint,
for jeg hadde stått der
og erklært at det Metropolitan Edison sa var korrekt.
Hvor er de ansatte
som er ansvarlige for å overvåke atmosfæren?
-Venter på kontoret vårt. -Hvorfor er de ikke på kraftverket?
Fordi vi stoler på måleinstrumentene.
Jeg er forvirret. Godtar dere bare det de sier?
Ja.
Det gikk rykter i nabolaget
fordi noen av naboene våre hadde politiradioer.
Og det var naboen min Paula som ringte
og sa at folk snakker om
at det var en ulykke på øya.
Jeg sa: "Er du sikker på det,
eller misforstår de hva som skjer?"
Hun sa: "Nei, de har tilkalt politiet,
og kanskje selv brannvesenet."
Ungene mine gikk på skolen.
Den yngste lekte ute.
Vi ble fortalt at alt var under kontroll.
Og jeg trodde dem!
Det var ingen grunn til å la være.
Det var da vi begynte
å se journalister komme inn i nabolaget og stille spørsmål.
Jeg sier til meg selv: "Hva skjer egentlig der nede?"
Jeg ble spurt av Rolling Stone
om jeg ville dekke ulykken på Three Mile Island.
Jeg sa: "Dette er fantastisk."
Jeg var 25 år gammel og det var en stor sjanse den gangen.
Folk var livredde for de mulige farene ved atomkraft.
For på det tidspunktet,
hørte alle historier om Kinasyndromet,
som var datidens store film som kom ut 12 dager før ulykken.
Kinasyndromet.
I dag vet bare noen få hva det betyr, og de er redde.
Nå på kinoer overalt.
Filmen spådde paralleller til hendelsen på Three Mile Island,
som var veldig nifst.
-Hva har vi, turbinstopp? -Ja.
Filmen handlet om et kjernekraftverk
der ulykken forårsaket noe som kalles Kinasyndromet.
Hvis det er sant, kom vi veldig nær Kinasyndromet.
Hva for noe?
Hvis kjernen av en eller annen grunn blir avdekket,
varmes brenselet mer enn kjernen kan tåle på minutter,
og smelter ned gjennom bunnen av kraftverket, teoretisk til Kina.
Men den sprenges ut i atmosfæren og sender ut radioaktive skyer.
Gjør et område på størrelse med Pennsylvania permanent ubeboelig.
Det at vi er i Pennsylvania
på et kjernekraftverk når dette skjer,
folk forsto ikke hvordan det kunne være så tilfeldig.
Filmen var profetisk.
Og det brakte konseptet om en kjernenedsmelting inn i folketalen.
Konseptet at en reaktor kan være ustabil.
Folk hadde aldri hørt det før.
Da Kinasyndromet kom ut,
var atomindustrien høylytt om
at dette aldri kunne skje.
Innen 12 dager, fant folk ut at det kunne skje.
KL. 13.50
Det ble hørt et stort smell i kontrollrommet.
Samtidig økte trykket i reaktorbygningen, men det gikk ned igjen med en gang.
Ingen forsto hva det var.
Men den første reaksjonen
var å undersøke om driftsutstyr inne i reaktorbygningen hadde sviktet.
En rask sjekk av operatørene viste at alt gikk som normalt.
"Det er ingen vits i å bekymre seg nå. La oss gå videre."
I løpet av den neste timen kom radioaktiviteten inn i kontrollrommet.
Alt forverret seg.
Folk måtte bruke maske,
for de hadde høyere borkontaminering.
Det var bare kaos i kontrollrommet.
På det tidspunktet var jeg helt fokusert på:
"Slipper vi ut stråling til allmennheten?"
Men vi hadde ingen anelse.
Stråling er registrert så langt som 30 km fra Three Mile Island,
men føderale etterforskere insisterer på
at nivået ikke er høyt nok til å true menneskers helse.
Myndighetene er bekymret for at større mengder
registrert ved kraftverkets nordport kan være farlig.
Hvorfor tok det så lang tid å melde fra om problemet?
JACK HERBEIN VD I MET-ED
Det tok ikke lang tid…
Det skjedde kl. fire, de fikk beskjed kl. ni.
Jeg tror ikke allmennheten var i fare
under det som skjedde i morges.
Etter det vi har sett, er kraftverkets sikkerhet tilstrekkelig.
Vi bruker følsomme instrumenter til å overvåke strålingen,
og på det tidspunktet
så vi ingenting.
Vi hadde et møte på kontoret mitt
med Met-Ed-folkene og Mr. Herbein.
Det var et alvorlig møte.
Jeg sa: "Hva foregår her?"
Svaret var: "Ja, vi har hatt utslipp."
"Hvorfor sa dere ikke noe til oss?"
Han sa: "Ingen spurte meg."
Det er bare… Jeg var målløs.
Det var som om han sa: "Dette er vår sak, ikke din."
Etter det visste vi at de ikke var en pålitelig informasjonskilde.
KL. 16.34
Dette er en oppdatering om ulykken på Three Mile Island kjernekraftverk.
Situasjonen er mer komplisert enn selskapet fikk oss til å tro.
Met-Ed insisterer på at dette ikke er alvorlig,
men de innrømmer at stråling har sluppet ut i miljøet.
Hvor farlig sa kraftselskapet at situasjonen var?
ROBERT REID ORDFØRER I MIDDLETOWN
De forsikret meg om at det ikke var noe å bekymre seg for.
Er du fornøyd med det svaret?
Jeg tror vi får bedre svar.
-Ser dere et behov for å evakuere folk? -Nei, det gjør vi ikke.
Etter at jeg kom hjem,
så vi på tv og hva som skjedde
like ved huset mitt.
Jeg husker at de snakket om stråling.
Radioaktiv damp har sluppet ut i atmosfæren og ble oppdaget.
Jeg forsto det ikke,
men det som ble forklart, var at det kunne skade meg.
Du har familien din der og alt du er glad i…
Vi vil ha ordentlige svar.
Vi vil vite hva fremtiden bringer for oss.
Det er fortsatt spørsmål som må besvares. Hva forårsaket uhellet i dag?
Hvor lenge vil atomreaktoren være ute av drift?
Årsaken vil først avgjøres etter at faren er over.
Det viktige er å stabilisere kraftverket
siden situasjonen kan bli mye verre.
I kontrollrommet måtte folk bruke åndedrettsvern
til faren var over.
Det tok oss en stund, basert på mange strålingsmålinger,
å komme til et punkt der vi følte oss trygge uten åndedrettsvern,
men alt handlet om:
"Hvordan kommer vi oss til en stabil posisjon?"
Det ble åpenbart at vi måtte få
i gang en av reaktorkjølepumpene,
som var hovedkilden for vannet som sirkulerte gjennom kjernen.
Men vi var redde for at det kunne ødelegge pumpen
og gjøre mer skade enn om vi bare lot den være.
Kontrollrommet forberedte en prøve.
Pumpen ble slått på og tvang vann gjennom kjernen.
Alle i kontrollrommet pustet lettet ut
da trykket kom tilbake til sitt normale nivå,
og det var vår første indikasjon på stabilitet.
Det stopper ødeleggelsene som skjer i det øyeblikket.
Dusinvis av arbeidere sjekket om luftprøver var radioaktive
nær ulykkesstedet på Three Mile Island.
Luftprøvene du sjekket utenfor bygningen var ikke dødelige?
Nei. De var ikke dødelige. Beklager, jeg må dra.
Er du bekymret for strålingen?
Nei. Jeg må dra, beklager.
Strålingsnivået utenfor anlegget har vært lavt…
WALTER CREITZ DIREKTØR - MET-ED
…og det utgjør ingen fare for menneskene i området.
Husk at vi har 72 atomreaktorer i drift i dette landet.
Noen av dem har vært i drift siden 1974,
og vi har fortsatt ikke skadet en eneste privatperson, noe som sier mye.
Ingen teknologi som mennesket har brukt
siden han begynte å bruke ild,
kan si det samme.
DAG 2 29. MARS, 1979
Jeg kom til kraftverket morgenen etter ulykken,
og 30 timer senere var jeg der fortsatt.
Vi visste ikke helt hva tilstanden til brenselet var.
Var kjernen avdekket? Var den skadet?
Det var derfor vi trengte borprøven.
Bor var svært viktig i primærsystemet,
fordi bor kontrollerte reaksjonen i reaktorkaret.
Så vi måtte sørge for at det var nok bor i systemet
til å stenge av reaktoren helt.
Ingen ble bedt om å melde seg frivillig.
Ed steg frem. Han var en av teknikerne våre.
Vi ville unngå unødvendig stråleeksponering
for noen av de involverte.
Vi hadde alt klargjort: hvordan det skulle gjøres,
hvem som skulle gjøre hva. Ingen sløsing med energi eller tid.
De var de rette til å gjøre det.
KJEMISK LABORATORIUM BRENSELHÅNDTERINGSBYGG
Det var ufullstendige rapporter. Kopper som sto der.
Smørbrød med bitemerker.
Det var som om bortrykkelsen hadde skjedd.
Alarmene på noen strålingsmonitorer hadde gått av.
Vi skrudde dem av.
Teletectoren viste en veldig høy verdi.
Det var definitivt en bekymring.
Du har folk som er avhengige av deg hjemme.
Vi bestemte oss for å ta prøven,
og vi skulle gjøre det fort.
Det var da jeg på en måte ble…
…ganske kontaminert.
Det er kun tillatt med 0,3 rem i uka.
Da skiltet mitt ble lest, viste det 2,8 rem.
Nesten hundre ganger mer enn man har lov til å ha.
Jeg dusjet i flere timer for å bli kvitt kontamineringen.
Det fungerte dårlig.
Jeg var fortsatt kontaminert da jeg kom hjem.
Jeg ville ikke ta på barna mine.
Men…
Unnskyld meg.
Hvor mye han ble utsatt for, er fortsatt bare gjetning.
Han trenger et klapp på skulderen,
for han gjorde det frivillig.
Og prøven deres bekreftet at borkonsentrasjonen var lav.
Kraftverket var ikke stabilt.
Tidligere i dag var det veldig varmt og radioaktivt inne i kraftverket.
Én million ganger mer radioaktivt enn normalt.
Kraftverket kjøles ikke ned
like fort som normalt.
Det var tankevekkende å finne ut hvor farlig dette egentlig er.
Men vi fikk også motstridende informasjon.
Jeg kunne ikke tro at journalister fra hele verden
kom til vår lille by.
Mange av dem følte som meg:
"Vi blir ikke fortalt sannheten, eller i det minste hele sannheten."
Innen den andre dagen,
innså folk at pressekonferansene var tull.
Sier du at det ikke er noe Kinasyndrom?
Det er ikke mulig med Kinasyndrom
med hendelsene på Three Mile Island de siste to dagene.
På det tidspunktet ble alle en etterforskende journalist.
Hvorfor skal allmennheten tro at noe slikt ikke skjer igjen?
De ville bare gå etter dem.
Hvor lenge var kjernen avdekket?
Det vet vi ikke.
Med hvilken myndighet sier du
at vi ikke kan havne i noe mer alvorlig?
Det finnes ingen garantier.
Det er ingen garanti for at du ikke blir truffet av en meteoritt i morgen.
Spør Atomsikkerhetsnemnda om det er sikkerhetsproblemer.
Jeg er sikker på at de vil
sørge for at det blir korrigert med en gang,
ellers stenges kraftverket.
DE FORENTE STATERS ATOMSIKKERHETSNEMND
Da Tre Mile Island-ulykken skjedde,
var jeg i hovedkvarteret til Atomsikkerhetsnemnda i Washington.
Jobben til Atomsikkerhetsnemnda
var å følge med på kjernekraftindustrien
for å sikre folks helse og sikkerhet.
Atomsikkerhetsnemnda overvåker situasjonen
fra hovedkvarteret i Washington.
Vi visste at det ble funnet stråling utenfor kraftverket,
men den første og andre dagen
gjorde denne kjeden av svært ufullkommen kommunikasjon,
som begynte med ufullkommen informasjon,
at folk var uvitende.
Arbeiderne sa at strålingsnivået fortsatt ikke var farlig.
Kongressmedlemmer er opprørt over ulykken,
og lurer på om noe slik kan skje i deres distrikter.
Det var en høring i dag.
JOSEPH HENDRIE ATOMSIKKERHETSNEMNDA
Vi visste at dette var alvorlig, men i mediekaoset
ble det en farlig kombinasjon av misbrukt og misforstått informasjon.
Det kan bli sprøtt.
Hvor nære var vi en kjernenedsmelting, et Kinasyndrom?
Kunne det ha skjedd?
Det tror jeg ikke. Vi var langt unna.
Alle hadde sett Kinasyndromet.
Den blir umiddelbart kalt "Jane Fondas nedsmelting",
som var langt fra virkeligheten.
Vi skal fokusere på atomkraft, som nesten…
Frykten i samfunnet burde aldri ha skjedd.
Atomsikkerhetsnemnda sa til en kongresskomité
at allmennheten aldri var i fare.
Dette kan være en grusom plett på atomindustriens rykte
som en levedyktig energikilde i fremtiden.
Carter-administrasjonen har store håp om at kjernekraft
skal fylle energigapet i de kommende årene.
Spørsmålet nå
er hva som vil skje med mer fredelig bruk av atomet?
KL. 22.00
Klokken var 22.00, jeg var på kontoret.
Jeg fikk en telefon.
Det var en av atomsikkerhetsinspektørene jeg hadde møtt den dagen.
Han sa: "Jeg ringer fra motellrommet mitt.
Ikke bruk navnet mitt, men jeg vil at du skal vite
at jeg tror du har blitt gitt villedende informasjon om
hva som skjer på kraftverket.
Det er faktisk mye verre enn de ga deg inntrykk av.
Skadene på kjernen er mye verre,
og følgene kan være langvarige.
Måneder, om ikke år."
Så la han på.
Det påvirket det som skjedde senere,
for nå begynner vi å tvile på at inspektørene som kom
faktisk fortalte oss sannheten.
DAG 3 30. MARS, 1979
Inne i kraftverket på Three Mile Island,
sier tjenestemenn fra Met-Ed, operatørene
og den føderale Atomsikkerhetsnemnda
at strålingsnivået er ekstremt høyt,
det er inne i anlegget.
Og de bekrefter at det fortsatt er radioaktive gasser.
I en varebil i nærheten
analyserte forskere stråling fra luft-, vann- og planteprøver.
På dette tidspunktet, etter tre dager,
var det en økning av strålingen som slapp ut til allmennheten,
og det økte med tiden.
Ikke mye, men nok til å bekymre seg.
Strålingsnivåer utenfor Three Mile Island
er ikke høyere enn røntgen hos tannlegen, ifølge myndighetene i Pennsylvania,
som de sier rettferdiggjør beslutningen om å ikke evakuere området.
Det var Atomsikkerhetsnemndas ansvar å avgjøre om evakuering var nødvendig.
Vi ser på når vi bør handle,
eller hva som vil kreve evakuering.
Jeg utførte en analyse på det tidspunktet,
basert på antatte utslipp utenfor kraftverket.
Jeg kom frem til 1200 millirem per time, som var ekstremt høyt.
Men om nivået ble så høyt, kunne det være grunn for evakuering.
KL. 08.01 40 METER OVER TÅRN
Den går!
Kom deg opp!
Nivåer så høye som 1200 millirem per time ble oppdaget i gasskyen.
Jeg var sjokkert.
Helikopteret meldte om 1200 millirem per time,
og tonen i rommet endret seg.
Met-Ed er uenig i at reaktoren er ute av kontroll.
Diskusjonen i hovedkvarteret ble: "Er dette virkelig verdt en evakuering?"
Hvis du evakuerer, forlater du byer, bedrifter,
hjem uten beskyttelse, tomme.
Plyndringsmulighetene ville vært enorme.
Folk mister livet selv i en planlagt evakuering:
barn i kuvøser, gamle mennesker som er avhengige av maskiner, ulykker.
Ok, så det er en rapport…
…evakuering.
Hei, sjef.
Det var en alvorlig bekymring fordi vi måtte finne ut:
"Hva kan vi si til allmennheten?"
Guvernørens kontor i Pennsylvania vurderte i dag
en mulig evakuering av nesten én million mennesker
som bor i Harrisburg og andre byer, landsbyer og gårder i området.
Jeg fikk telefoner.
"Hva gjør du der? Du må komme deg ut derfra!"
Visepresidenten for Metropolitan Edison sier:
"Innbyggerne har ingenting å bekymre seg for."
Jeg ble veldig sint på muligheten
for at jeg ikke kunne ta gode avgjørelser basert på hva som skjedde.
Alt vi er glade i, er under de tårnene.
Folk i et 16 kilometers område rundt Three Mile Island
har blitt varslet
om at det kan gis ordre om en evakuering.
Det var uhyggelig stille.
Men så kom en brannbil eller en politibil med megafon
og ga oss motstridende informasjon.
Lukk alle vinduer og dører!
De sa: "Hvis du bor i et murhus, hold vinduene åpne",
og så sa de: "Lukk vinduene."
De gjorde befolkningen urolige, så roet de dem ned igjen.
"Dere må rømme." "Øh, dere må ikke rømme."
På dette tidspunktet er det ingen evakuering.
Alt de oppnådde var å forvirre alle som bodde i området.
Det er mye verre enn de sier. Typiske løgner.
De burde stenge kjernekraftverkene.
Hva om de kommer og forteller sannheten nå?
De dekker nok over noe.
Og plutselig…
…går en sirene av og den stopper ikke.
Du ante ikke hva som foregikk.
Guvernør Thornburgh spurte Atomsikkerhetsnemnda:
"Burde vi evakuere?"
Han snakker til gruppen…
Men det var uenighet i Atomsikkerhetsnemnda
om de tok de riktige avgjørelsene.
For å være ærlig har ingen kraftverk vært i denne tilstanden,
ingen kraftverk har blitt testet eller analysert i denne tilstanden.
Jeg tror vi burde flytte folk.
Men ikke ennå…
De har hatt to dager, og de er redde.
Myndighetene, Atomsikkerhetsnemnda og energiselskapene spilte russisk rulett.
Kjernekraftens fremtid
og livene til millioner av mennesker var avhengige av tilstanden til reaktoren.
Jeg vet ikke hva vi beskytter nå.
Jeg tror vi burde flytte folk.
Tekst: Marte Fagervik