‎MARTIE, 1979 ‎MIDDLETOWN, PENNSYLVANIA
‎Evacuare! Vă rugăm să rămâneți ‎în case, cu ferestrele închise.
‎Visezi?
‎Despre ce visezi?
‎Despre Three Mile Island.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎M-am gândit la asta ‎ani de zile după aceea.
‎Și cum, după 40 de ani, ‎încă mai iese la iveală urâțenia asta.
‎A fost prima etapă a unui coșmar nuclear,
‎defecțiunea dintr-o centrală atomică ‎din Pennsylvania.
‎Stresul e mare ‎în Middletown, Pennsylvania.
‎Autostrăzile sunt blocate. ‎Liniile telefonice au căzut.
‎Accidentul de la Three Mile Island, ‎din 1979,
‎a fost cel mai grav accident nuclear ‎de pe pământul american.
‎Oficialii centralei spun ‎că accidentul nu e grav.
‎Au vrut ca publicul să nu afle detalii.
‎Oficialii n-au răspuns ‎la întrebări importante.
‎Și au vrut să mușamalizeze lucruri.
‎Câtă radioactivitate ‎a provocat deja centrala?
‎Rămâneți în case!
‎Închideți toate ferestrele și ușile!
‎Dar lumea trebuie să afle ‎ce s-a întâmplat la Three Mile Island.
‎Și ce se întâmplă în visele tale?
‎Oamenii încep să se mute și e mult trafic.
‎Iar, apoi, dintr-odată…
‎a explodat.
‎BOMBA „ATOMICĂ” LOVEȘTE JAPONIA
‎E o responsabilitate enormă, ‎care ne-a revenit.
‎Centrale nucleare ‎dedicate scopurilor pașnice.
‎Energia nucleară face minuni,
‎oferind o viață mai fericită ‎întregii omeniri.
‎E viitorul energiei ‎sau rețeta unui dezastru nuclear?
‎Three Mile Island era chiar vizavi ‎de casa mea copilăriei mele.
‎Singurul lucru care ne separa era apa,
‎șinele de cale ferată
‎și o șosea cu două benzi.
‎Și era un fel de accesoriu al comunității.
‎Zona Middletown era locul ideal ‎pentru a ridica centrala asta nucleară,
‎datorită prezenței râului Susquehanna,
‎folosit pentru răcirea centralei.
‎Unitatea 1 a intrat în funcțiune în 1974,
‎iar Unitatea 2 a intrat pe piață ‎în decembrie 1978.
‎Reactorul al doilea din Three Mile Island ‎a intrat pe piață acum trei luni.
‎Construcția turnurilor a fost privită ‎ca un progres de comunitate.
‎Eram o gospodină foarte fericită.
‎Aveam o mică afacere, ‎conduceam o grădiniță.
‎Soțul meu lucra la calea ferată.
‎Vedeam turnurile ‎de la fereastra bucătăriei mele,
‎dar habar n-aveam ce e energia nucleară.
‎O centrală nucleară ‎e exact ca un ceainic mare.
‎Combustibilul nuclear ‎și reacția în lanț produc căldură.
‎Căldura transformă apa în abur. ‎Aburul mișcă turbine.
‎Turbinele produc electricitate.
‎Energia nucleară a fost promovată ‎ca fiind revoluționară.
‎Urma să creeze locuri de muncă ‎și să fie foarte ieftină.
‎Nu se gândea nimeni la radiații, ‎la pericole sau la altceva.
‎Nici nu mi-a trecut prin cap.
‎Pentru o comunitate ca a noastră,
‎care simțea impactul negativ ‎al declinului cărbunelui și oțelului,
‎era vorba despre apariția ‎unei industrii noi,
‎cu multe locuri de muncă, salarii bune…
‎Lipsa combustibilului e resimțită
‎de șoferii din toată țara.
‎Dependența de petrolul străin ‎ne amenință independența economică.
‎Dacă privim evoluția la nivel național, ‎energia nucleară părea să fie soluția.
‎Aceasta e puterea și promisiunea atomului.
‎Când s-au promovat centralele nucleare, ‎erau promisiunea unei vieți bune.
‎Iar eu eram cel mai mare suporter al lor.
‎Da, am lucrat în centrale electrice ‎în toată țara
‎și am ajuns într-o centrală din Michigan,
‎identică cu Three Mile Island.
‎Centralele nucleare sunt proiectate ‎să mențină reactorul rece.
‎Iar operatorul, ‎la declanșarea unui accident,
‎poate pleca acasă foarte liniștit,
‎centrala fiind în siguranță.
‎În consecință, exista o concepție ‎în toată industria:
‎„Un accident major e exclus definitiv.”
‎Și am crezut asta.
‎Dar m-am înșelat.
‎28 MARTIE 1979
‎Știu din experiență
‎că ora patru dimineața ‎e cel mai prost moment al zilei.
‎Ți-e greu să rămâi treaz, ‎indiferent cât de devotat ești.
‎Deci operatorii stăteau acolo ‎fără absolut nicio grijă.
‎Apoi, bum!
‎Toate alarmele au pornit simultan.
‎Avem o turbină blocată. ‎Reactorul e deconectat.
‎Pompele de răcire sunt pornite.
‎Iar operatorii se întrebau: ‎„Doamne! Ce se întâmplă aici?”
‎Nu primim flux de apă în regim de urgență.
‎Băieții au bâjbâit peste o oră.
‎Indicațiile presurizatorului arată ‎că e prea plin.
‎Între timp, ‎temperatura din reactor era în creștere,
‎chiar dacă nivelul apei ‎continua să arate că era plin.
‎Opriți pompele de răcire ale reactorului!
‎Așa că au decis să oprească ‎pompa care creștea nivelul apei,
‎dar nu se face asta.
‎Niciodată nu se oprește apa pe un miez.
‎Trebuiau să răcească reactorul.
‎Nu știau ce se întâmplă, ‎iar asta-i speria.
‎Am primit un telefon pe la ora cinci.
‎Mi s-a spus că Unitatea 2 se închisese
‎și că inspectorul de serviciu ‎mă chemase imediat în centrală.
‎Lucrasem la Three Mile Island ‎de la deschiderea Unității 1,
‎însă Unitatea 2 era funcțională atunci ‎de doar vreo trei luni.
‎Așa că nu știam la ce să mă aștept.
‎Atunci operatorii din camera de control
‎încercau să analizeze ‎fluxurile, presiunile, temperaturile.
‎Una dintre preocupările majore era
‎că nu curgea apă proaspătă prin sistem.
‎Nu era niciun flux peste miez.
‎Apa stătea acolo și se încălzea.
‎În final, supraveghetorul de tură ‎a recunoscut
‎că supapa de siguranță era deschisă,
‎că avea scurgeri.
‎Asta era problema.
‎În timpul accidentului,
‎s-a deschis o valvă ‎pentru a micșora presiunea.
‎Valva aia s-a blocat deschisă.
‎Apa nu mai circula în interiorul miezului
‎și, sub nicio formă,
‎nivelul apei nu trebuie ‎să scadă sub nivelul miezului,
‎fiindcă situația poate scăpa ‎foarte ușor de sub control.
‎Așadar, am închis valva ‎și ne-am concentrat asupra reactorului.
‎Asta a oprit scenariul în care se aflau,
‎dar, atunci, supraîncălzeam reactorul.
‎Pe măsură ce temperatura continuă ‎să crească, miezul se topește
‎și creează o reacție nucleară autonomă,
‎extrem de radioactivă, ‎extrem de periculoasă.
‎În acel moment, eram ‎pe un teritoriu total necunoscut.
‎Temperaturile creșteau ‎în interiorul reactorului,
‎indicând potențialul unui colaps nuclear.
‎Am auzit un zgomot puternic venind ‎de la centrală.
‎Nu semăna cu ce mai auzisem.
‎Asta e casa în care am crescut.
‎Stația de autobuz e chiar aici, ‎la colțul drumului.
‎Deci era chiar vizavi de acolo.
‎Având șase ani, nu știam ce se întâmplă,
‎dar am întrebat: ‎„De ce auzim zgomotul ăsta? Ce s-a auzit?”
‎Și mi s-a răspuns: ‎„Fii cuminte! Nu te speria!
‎Totul va fi bine.”
‎Așa că am ieșit și am așteptat autobuzul ‎ca să merg la școală,
‎dar eram speriată.
‎Habar n-aveam ce se întâmplă peste drum.
‎Când am urmărit sistemul ‎de monitorizare a radiațiilor
‎dintr-odată, am auzit ‎o alarmă de radiații.
‎RADIAȚII GAMA ‎NIVEL ÎNALT
‎Am coborât imediat pe hol ‎spre clădirea reactorului.
‎Mă însoțeau doi tehnicieni,
‎ca să intrăm și să aflăm ce se întâmplă.
‎CLĂDIRE DESCĂRCARE COMBUSTIBIL ‎LA 60 DE METRI DE REACTOR
‎N-am putut identifica ‎absolut nicio cauză a radiațiilor.
‎Dar, foarte repede, am observat ‎o creștere a nivelului înregistrat,
‎iar sus erau conductele ‎neprotejate de prelevare,
‎venind din Unitatea 2 ‎a sistemului reactorului.
‎Erau foarte radioactive.
‎În acel moment, mi-am dat seama ‎că aveam o problemă majoră în Unitatea 2.
‎Am părăsit imediat zona.
‎Unul dintre tehnicieni a fugit ‎în anexa Unității 2,
‎ca să elibereze clădirea.
‎Eu am fugit la birou ‎și am folosit sistemul de comunicare.
‎Pierdem rapid combustibil. ‎Declarați urgența!
‎Sunt Mike Pinzac, de la Știrile KBO.
‎Oficialii companiei Met-Ed ‎au trebuit să închidă
‎Unitatea 2 a centralei lor nucleare ‎în cursul dimineții,
‎după un accident ‎la sistemul turbinei centralei.
‎Oficialii spun ‎că nu există pericol pentru public
‎și că situația e sub control.
‎Eram încă în pat, a sunat telefonul ‎și era guvernatorul Thornburgh.
‎A zis: „Critch, avem o urgență ‎la Three Mile Island.”
‎Eu am întrebat: ‎„Ce e Three Mile Island, dle guvernator?”
‎Încă eram la început.
‎Preluasem mandatul cu 72 de zile înainte.
‎Evenimentul ăsta ‎a fost ca un șoc pentru noi,
‎fiindcă nu anticipasem deloc așa ceva.
‎După trei sau patru minute de comunicare…
‎Erau foarte puține informații. ‎Știam doar că a avut loc un incident.
‎Am început să dăm telefoane ‎la Metropolitan Edison,
‎compania care deținea reactorul: ‎„Ce s-a întâmplat? Ce e asta?”
‎Conform celor comunicate de Met-Ed, ‎lucrurile erau sub control.
‎Nu era ceva foarte grav.
‎N-am primit multe informații,
‎dar au spus că știu ce fac
‎și că lucrurile sunt sub control.
‎Compania Metropolitan Edison ne-a informat
‎despre un incident la Unitatea 2 ‎a centralei Three Mile Island.
‎Totul e sub control.
‎Nu există și nu au existat pericole ‎pentru sănătatea publică.
‎Metropolitan Edison a monitorizat aerul ‎din preajma centralei în mod constant.
‎Nu s-a detectat o creștere a radiațiilor.
‎Cum ați determinat radiația?
‎Care zone sunt contaminate ‎și care sunt sigure?
‎- Bill, vrei să… ‎- Păi…
‎Cine e el?
‎…inginer specialist, ‎la Departamentul de Mediu.
‎Metropolitan Edison a trimis imediat ‎oameni la limita centralei
‎și la Goldsboro,
‎fiindcă vântul bătea spre acea direcție, ‎ca să măsoare.
‎Mi-au zis înainte că au detectat ‎o cantitate mică de iod radioactiv pe sol.
‎- Ce anume? ‎- Iod radioactiv la sol.
‎Iod.
‎Am fost surprinși cu toții.
‎A fost primul moment
‎în care cineva a declarat ‎că fuseseră niște scurgeri de radiații.
‎Am fost foarte furios,
‎fiindcă am mers acolo
‎și am garantat ceea ce comunicase ‎firma Metropolitan Edison.
‎Unde sunt angajații
‎care au responsabilitatea ‎de a monitoriza atmosfera?
‎Așteaptă la birou.
‎De ce nu sunt la centrală?
‎Fiindcă ne bazăm pe ancheta companiei.
‎Nu înțeleg. Credeți tot ce vă zic ei?
‎Da.
‎Circulau zvonuri în comunitate
‎fiindcă unii dintre vecini ‎erau monitorizați de poliție.
‎Iar vecina mea, Paula,
‎m-a sunat și mi-a spus că se vorbește
‎despre un accident la centrală.
‎Am întrebat-o: „Ești sigură
‎sau au înțeleg greșit ce se întâmplă?”
‎A zis: „Nu. A fost chemată Poliția
‎și cred că până și Pompierii.”
‎Copiii au mers la școală.
‎Cel mic se juca afară.
‎Ni s-a spus că totul era sub control.
‎Și i-am crezut!
‎N-aveam de ce să nu-i cred.
‎Atunci am început
‎să vedem jurnaliști care veneau ‎în comunitate și puneau întrebări.
‎M-am întrebat: ‎„Ce se întâmplă, totuși, acolo?”
‎M-au sunat de la ‎Rolling Stone,
‎ca să mă ocup ‎de accidentul de la centrală.
‎Am zis: „E grozav. Fantastic!”
‎Aveam 25 de ani ‎și era o șansă mare atunci.
‎Oamenii erau îngroziți ‎de pericolele energiei nucleare.
‎Fiindcă, în acel moment,
‎toată lumea auzea povești ‎despre ‎Sindromul chinezesc,
‎un film important care apăruse ‎cu 12 zile înainte de accident.
‎Sindromul chinezesc.
‎Astăzi, doar câțiva oameni știu ‎ce înseamnă și sunt speriați.
‎Acum, la cinematografele de peste tot.
‎Evenimentul din film era asemănător ‎cu cel de la Three Mile Island,
‎ceea ce era complet ciudat.
‎- S-a blocat turbina? ‎- Da.
‎Filmul era despre o centrală nucleară
‎în care accidentul a provocat ‎ceva numit sindromul chinezesc.
‎Dacă e adevărat, ‎ne-am apropiat de sindromul chinezesc.
‎De ce anume?
‎Dacă miezul e expus, din orice motiv,
‎temperatura combustibilului o depășește ‎pe cea a miezului
‎și se scurge pe sub centrală, ‎teoretic, până în China.
‎Dar explodează și în atmosferă ‎și emite nori radioactivi.
‎O zonă de mărimea statului Pennsylvania ‎devine de nelocuit.
‎Suntem în Pennsylvania
‎la o centrală nucleară ‎și se întâmplă asta.
‎Lumea n-a înțeles cum de coincidența ‎a fost așa de mare.
‎Filmul a fost profetic.
‎Și a adus în atenția publică ‎conceptul de topire a miezului.
‎Conceptul că un reactor e ‎potențial instabil.
‎Oamenii nu mai auziseră asta.
‎Când a apărut‎ Sindromul chinezesc,
‎industria nucleară a reacționat puternic
‎spunând că așa ceva e imposibil.
‎În decurs de 12 zile, ‎oamenii au aflat că e posibil.
‎S-a auzit o bufnitură mare ‎în camera de control.
‎Și, în același timp, a crescut ‎presiunea în clădirea de izolare,
‎dar a coborât imediat.
‎Nu a prea înțeles nimeni ce a fost,
‎dar prima reacție
‎a fost să vedem dacă echipamentul ‎de operare din interior a cedat.
‎După o verificare rapidă, ‎operatorii n-au descoperit nicio anomalie.
‎„N-are rost să ne facem griji acum. ‎Să continuăm!”
‎RADIAȚII GAMA ‎NIVEL ÎNALT
‎În următoarea oră, radioactivitatea ‎intra în camera de control.
‎Totul se deteriora întruna.
‎Trebuiau să poarte o mască,
‎nivelul borului fiind ridicat.
‎Era un dezastru în camera de control.
‎În acel moment, ‎nu mai aveam decât o întrebare:
‎„Radiațiile ajung la toată populația?”
‎Dar habar n-aveam.
‎S-au înregistrat radiații ‎tocmai la 26 km de centrală,
‎deși anchetatorii federali insistă
‎că nivelurile nu amenință sănătatea umană.
‎Oficialii sunt îngrijorați ‎de cantități mai mari,
‎înregistrate la poarta de nord ‎a centralei, care pot fi periculoase.
‎De ce s-a anunțat târziu comunitatea ‎că există o problemă?
‎JACK HERBEIN ‎MET-ED
‎Nu s-a întârziat…
‎S-a întârziat cinci ore!
‎Nu cred că publicul a fost ‎vreodată în pericol
‎pe parcursul tranziției de azi-dimineață.
‎Din ce am văzut, ‎siguranța centralei e adecvată.
‎Folosim instrumente sensibile ‎ca să monitorizăm radiația în zonă,
‎iar, în acel moment, n-am văzut nimic.
‎Am organizat o întâlnire în biroul meu,
‎cu oficiali din domeniul energetic ‎și cu dl Herbein.
‎Și a fost o întâlnire cu cărțile pe față.
‎Am întrebat: „Ce se întâmplă?”
‎Răspunsul a fost: ‎„Da, au fost scurgeri de radiații.”
‎„De ce nu ne-ați anunțat?”
‎El a zis: „Nu m-a întrebat nimeni.”
‎Ceea ce e uluitor. Am fost uluit.
‎Parcă era un tip care spunea: ‎„Asta e treaba noastră, nu a voastră.”
‎Am știut de atunci încolo că nu sunt ‎o sursă sigură de informații.
‎Avem noutăți despre incidentul
‎de la centrala nucleară Three Mile Island, ‎de astăzi.
‎Situația e mai complexă ‎decât ne-a comunicat inițial compania.
‎Oficialii Met-Ed insistă ‎că nu e un accident grav,
‎dar recunosc că radiația ‎a scăpat în mediul înconjurător.
‎Cât de periculoasă a zis compania ‎că e situația?
‎ROBERT REID ‎PRIMAR MIDDLETOWN
‎M-au asigurat ‎că n-avem de ce să ne facem griji.
‎Sunteți mulțumit de răspuns?
‎Vom obține răspunsuri mai bune.
‎E cazul să evacuați oamenii ‎din zona aceea?
‎Nu, nu e cazul.
‎M-am întors acasă
‎și ne uitam la TV și la ce se întâmpla
‎chiar pe strada casei mele.
‎Îmi amintesc că vorbeau despre radiații.
‎Aburul radioactiv a scăpat ‎în atmosferă și a fost detectat.
‎N-am înțeles,
‎dar mi s-a explicat că-mi poate face rău.
‎Aveam familia acolo și tot ce iubeam…
‎Voiam răspunsuri adevărate.
‎Și voiam să știm ce ne rezervă viitorul.
‎Au mai rămas câteva întrebări.
‎Ce a cauzat accidentul de azi?
‎Și cât va rămâne închis reactorul nuclear?
‎Cauza va fi stabilită ‎doar după ce va trece pericolul.
‎Problema crucială e ‎stabilizarea centralei,
‎fiindcă situația se poate deteriora ‎mult mai mult.
‎În camera de control, oamenii trebuiau ‎să poarte măștile
‎până se oprea alarma.
‎Ne-a luat ceva timp, ‎conform multor măsurători ale radiațiilor,
‎ca să ajungem la punctul ‎în care să putem respira fără măști,
‎însă toată motivația de atunci era:
‎„Cum ajungem să stabilizăm totul?”
‎Devenea evident că trebuia
‎să punem în funcțiune ‎una sau mai multe pompe de răcire,
‎care erau principala sursă ‎de recirculare a apei prin miez.
‎Totuși, ne îngrijora faptul ‎că putea distruge pompa
‎și că am face mai mult rău încercând ‎s-o pornim decât dacă o lăsam așa.
‎Camera de control a creat un test.
‎Pompa a fost pornită, ‎forțând fluxul de apă prin miez.
‎Și a fost un suspin colectiv de ușurare ‎în camera de control,
‎când presiunea a revenit ‎la nivelul normal.
‎A fost primul nostru indiciu ‎al stabilității.
‎Practic, oprește distrugerea ‎care se petrece în acel moment.
‎De-a lungul nopții, zeci de muncitori ‎au verificat radiația probelor de aer
‎lângă locul accidentului ‎de la Three Mile Island.
‎Probele de aer verificate ‎în fața containerului nu erau letale?
‎Nu. Nu erau letale, nu. ‎Îmi pare rău, trebuie să plec.
‎Vă e teamă de radiații?
‎Nu, deloc. Trebuie să plec, scuze.
‎Nivelul de radiații ‎din afara centralei era scăzut…
‎PREȘEDINTE MET-ED
‎…și n-a pus în pericol ‎nicio persoană din zonă.
‎Nu uitați că avem 72 de reactoare nucleare ‎funcționale în țara asta.
‎Unele sunt funcționale din 1974,
‎dar niciun om n-a avut de suferit,
‎iar asta e important.
‎Nicio tehnologie cu care omul a lucrat,
‎încă de când a început ‎să folosească focul,
‎n-are un astfel de record.
‎ZIUA 2 ‎29 MARTIE 1979
‎Am ajuns la centrală ‎în dimineața accidentului,
‎iar, după 30 de ore, încă eram acolo.
‎Nu știam exact ‎în ce stare era combustibilul.
‎Miezul era descoperit? Era avariat?
‎De asta aveam nevoie de proba de bor.
‎Borul era foarte important ‎în sistemul primar,
‎deoarece borul controla reacția ‎din vasul reactorului.
‎Deci trebuia să ne asigurăm ‎că există suficient bor în sistem,
‎ca să oprim reactorul complet.
‎Nu s-a cerut niciun voluntar.
‎Ed s-a oferit. ‎Era unul dintre tehnicienii mei.
‎Deci, îngrijorarea era să nu existe ‎nicio expunere inutilă la radiații
‎pentru toți cei implicați.
‎Aveam totul prestabilit, ‎cum aveam să facem totul,
‎cine ce va face, ‎nu iroseam nici energie, nici timp.
‎Ei erau oamenii potriviți.
‎LABORATORUL DE CHIMIE ‎CLĂDIREA DE DESCĂRCARE COMBUSTIBIL
‎Erau rapoarte incomplete, căni de cafea,
‎sandvișuri cu mușcături.
‎Parcă ar fi fost sfârșitul lumii.
‎Erau niște monitoare de radiații ‎care dădeau alarma.
‎Le-am redus la tăcere.
‎Detectorul de radiații indica ‎niveluri uriașe.
‎Era un motiv de îngrijorare.
‎Ai oameni care depind de tine acasă.
‎Am hotărât să luăm mostra
‎și să facem asta cât puteam de repede.
‎Atunci am ajuns să fiu
‎foarte contaminat.
‎Nivelul săptămânal permis e de 0,3 rem.
‎Când mi s-a analizat insigna, ‎nivelul radiațiilor era de 2,8 rem.
‎De aproape o sută de ori ‎mai mult decât nivelul permis.
‎Am stat ore întregi la duș, ‎încercând să scap de contaminare.
‎Și nu s-a terminat prea bine.
‎Încă eram contaminat ‎când m-am întors acasă.
‎Nu mi-am atins copiii.
‎Dar…
‎Mă scuzați.
‎Încă presupunem nivelul de radiații ‎la care a fost expus.
‎Băiatul merită lăudat,
‎fiindcă a făcut-o de bunăvoie.
‎Iar proba lor a confirmat ‎o concentrație de bor foarte scăzută.
‎Centrala nu era stabilă.
‎De dimineață, era foarte cald ‎și radioactiv în centrală.
‎De un milion de ori mai radioactiv ‎decât în mod normal.
‎Centrala nu se răcește
‎pe cât de repede ne-am fi așteptat ‎în mod normal.
‎A fost foarte trist ‎să aflu cât de periculos e,
‎dar și că primeam informații ‎atât de conflictuale.
‎Și nu-mi venea să cred ‎că jurnaliști din toată lumea
‎au venit în orășelul nostru.
‎Mulți aveau aceeași senzație.
‎Aceea că nu ni se spunea adevărul ‎sau tot adevărul.
‎A doua zi,
‎lumea a realizat ‎mascarada conferințelor de presă.
‎Adică excludeți sindromul chinezesc?
‎Nu există posibilitatea ‎sindromului chinezesc
‎în cazul evenimentelor din ultimele ‎două zile, de la Three Mile Island.
‎În acel moment, toți au devenit ‎reporteri de investigație.
‎De ce să creadă publicul ‎că așa ceva nu se va mai întâmpla?
‎Voiau să-i dea în vileag.
‎Cât timp a fost descoperit miezul?
‎Nu știm asta.
‎Și cu ce drept ne spuneți
‎că nu pot urma evenimente și mai grave?
‎Nu există garanții.
‎Nu există nicio garanție, dle, ‎că nu veți fi lovit de un meteorit mâine.
‎Și, dacă ar fi pericole pentru siguranță, ‎sunați Comisia de Reglementare Nucleară!
‎Sunt sigur că ar acționa imediat
‎ca să se asigure că acele lucruri ‎vor fi îndreptate
‎sau că centrala e închisă.
‎COMISIA DE REGLEMENTARE NUCLEARĂ ‎A STATELOR UNITE
‎În timpul accidentului ‎de la Three Mile Island,
‎eu eram în sediul central al Comisiei, ‎din Washington.
‎Iar treaba Comisiei ‎de reglementare nucleară
‎era să supravegheze industria nucleară,
‎pentru asigurarea sănătății ‎și siguranței publice.
‎Comisia de reglementare nucleară ‎monitorizează situația
‎la sediul ei din Washington.
‎Știam că aveam radiații ‎în afara centralei,
‎dar, în prima și a doua zi,
‎acest lanț de comunicații ‎foarte imperfecte,
‎cu informații foarte imperfecte din start,
‎a accentuat confuzia oamenilor.
‎Lucrătorii au spus că nivelul radiațiilor ‎nu e încă periculos.
‎Membrii Congresului ‎sunt agitați cu privire la accident,
‎întrebându-se dacă se poate întâmpla ‎așa ceva în districtele lor.
‎A fost o audiere azi.
‎COMISIA DE REGLEMENTARE NUCLEARĂ
‎Știam că e ceva foarte grav, ‎dar, în frenezia mediatică,
‎era furtuna perfectă de informații ‎neînțelese și folosite greșit.
‎Lucrurile o pot lua razna.
‎Cât ne-am apropiat de o topire ‎a miezului, de sindromul chinezesc?
‎Se putea întâmpla?
‎Nu cred. Cred că nu exista pericolul.
‎Toți văzuseră filmul ‎Sindromul chinezesc.
‎Imediat a fost denumită de public ‎„topirea Jane Fonda”,
‎care n-avea nicio legătură cu realitatea.
‎Ne vom concentra ‎la energia nucleară, care era să…
‎Deci, teama în rândul comunității ‎nu trebuia să aibă loc.
‎Comisia a declarat în fața Congresului ‎că populația nu s-a aflat în pericol.
‎Putea fi o mare bilă neagră ‎pentru industria nucleară,
‎ca opțiune viabilă pentru viitor.
‎Administrația Carter și-a pus ‎mari speranțe în energia nucleară,
‎pentru a evita deficiența energetică.
‎Acum, ne întrebăm
‎ce se va întâmpla cu folosirea ‎mai pașnică a atomului.
‎Era ora 22:00. Eu eram la birou.
‎Am primit un apel.
‎Era unul dintre inspectorii Comisiei, ‎cu care mă văzusem în acea zi.
‎A zis: „Sun din camera de motel.
‎Te rog să nu-mi folosești numele, ‎dar vreau să știi
‎că eu cred că ți s-a oferit ‎o imagine ușor deformată
‎despre ce se întâmplă la centrală.
‎De fapt, situația e mult mai gravă ‎decât a fost prezentată.
‎Există avarii mult mai grave ale miezului,
‎iar consecințele pot fi ‎pe termen foarte lung.
‎Luni, dacă nu ani.”
‎Și a închis.
‎Asta a conturat ce s-a întâmplat apoi,
‎fiindcă am început să ne îndoim ‎că membrii din teren ai Comisiei,
‎erau sinceri cu noi.
‎ZIUA 3 ‎30 MARTIE 1979
‎În interiorul centralei Three Mile Island,
‎oficialii Metropolitan Edison, operatorii
‎și Comisia federală ‎de reglementare nucleară
‎spun că nivelul de radiații e ‎extrem de ridicat.
‎În interiorul clădirii.
‎Și confirmă că eliberarea ‎gazelor radioactive continuă.
‎Într-o dubă din apropiere,
‎oamenii de știință analizează radiațiile ‎din aer, apă și vegetație.
‎În acel moment, după trei zile,
‎s-a înregistrat o creștere ‎a radiațiilor în rândul populației
‎și tot creștea cu timpul.
‎Nu mult, dar îngrijorător.
‎Nivelul de radiații ‎în afara Three Mile Island
‎nu e mai mari decât la o radiografie ‎dentară, potrivit oficialilor,
‎care spun că așa se justifică decizia ‎de a nu evacua zona înconjurătoare.
‎Era responsabilitatea Comisiei
‎să facă recomandarea pentru evacuare.
‎Așa că anticipam momentul ‎în care urma să acționăm
‎sau ceva important care urma ‎să declanșeze evacuarea.
‎Așa că am făcut analize în acel moment
‎pe aceste proiecții de scurgeri în mediu.
‎Am ajuns la 1.200 de miliremi pe oră, ‎ceea ce era extrem de mult.
‎Dar, dacă nivelurile ajung așa de mari, ‎puteau fi un motiv de evacuare.
‎8:01 AM ‎LA 40 DE METRI DEASUPRA COȘURILOR
‎Funcționează!
‎Ridică-te!
‎Niveluri înalte de 1.200 de miliremi ‎pe oră au fost detectate în norul de gaz.
‎Am fost șocat.
‎Elicopterul raporta 1.200 ‎de miliremi pe oră,
‎iar discuția se schimbase cu totul.
‎Met-Ed nu e de acord ‎că reactorul ar fi scăpat de sub control.
‎La sediul Washington deja ne întrebam:
‎„Merită o evacuare?”
‎Dacă evacuezi, lași orașele, afacerile,
‎casele neprotejate, golite.
‎Riscul apariției jafurilor e enorm.
‎Chiar și într-o evacuare planificată ‎oamenii își pierd viața,
‎copii în incubatoare, ‎bătrâni conectați la aparate, accidente.
‎Bine. E un raport…
‎…evacuare.
‎Da, șefu'.
‎Era o grijă serioasă, ‎fiindcă trebuia să ne dăm seama
‎ce putem spune publicului.
‎S-a discutat azi la guvernatorul ‎statului Pennsylvania
‎despre posibila evacuare ‎a unui milion de oameni
‎care locuiesc în Harrisburg ‎și în alte orașe, sate și ferme din zonă.
‎Am primit telefoane.
‎„Ce faci acolo? ‎Trebuie să pleci de acolo!”
‎Vicepreședintele Metropolitan Edison spune
‎că locuitorii n-au de ce să se teamă.
‎M-am enervat foarte tare la perspectiva
‎de a nu putea lua decizii bune ‎în baza a ce se întâmpla.
‎Tot ce iubim din toată inima ‎era acolo, sub coșurile alea.
‎Oameni pe o rază de 16 km ‎de Three Mile Island
‎au fost alertați
‎de posibilitatea unui ordin de evacuare.
‎Era ciudat de liniștit.
‎Dar, apoi, veneau o mașină de pompieri ‎sau o mașină de poliție cu megafoane
‎care ne dădeau informații contradictorii.
‎Închideți toate ferestrele și ușile!
‎„Dacă stai într-o casă ‎de cărămidă, lasă ferestrele deschise.”
‎Apoi spuneau: „Închideți ferestrele!”
‎Întărâtau oamenii, iar apoi îi linișteau.
‎„Ar trebui să fugiți.” ‎Apoi: „Nu trebuie să fugiți.”
‎În acest moment, nu există nicio evacuare.
‎N-au reușit decât să-i deruteze ‎pe toți locuitorii din zonă.
‎E mult mai rău decât ‎ce ne spun ei. Minciuni ordinare.
‎Ar trebui să închidă centralele nucleare.
‎Dacă ar veni să-ți spună adevărul acum?
‎Sigur ascund ceva.
‎Apoi, deodată,
‎s-a auzit o sirenă care nu se mai oprea.
‎Habar n-aveai ce se întâmplă.
‎În acel moment, ‎guvernatorul Thornburgh întreba Comisia:
‎„Ar trebui să evacuăm?”
‎Se adresează grupului…
‎Dar exista un dezacord ‎în Comisia de reglementare nucleară
‎în privința deciziilor corecte.
‎Sincer, nicio centrală ‎n-a mai fost în starea asta,
‎nicio centrală n-a mai fost ‎testată sau analizată în starea asta.
‎Ar trebui să mutăm oamenii.
‎Dar nu încă, nu cred…
‎Au avut două zile să se pregătească ‎și le e frică.
‎Guvernul, Comisia,
‎agenții publici jucau ruleta rusească.
‎Viitorul energiei nucleare
‎și viețile a milioane de oameni ‎depindeau de starea acelui reactor.
‎Nu știu ce protejăm acum.
‎Ar trebui să mutăm oamenii.
‎Subtitrarea: Daniel Onea