DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Na základě doporučení předsedy NRC
Radím těm, kteří možná jsou
obzvlášť citliví na účinky jakéhokoli záření,
tedy těhotným ženám a dětem předškolního věku,
aby opustily oblast v okruhu pěti kilometrů
od elektrárny Three Mile Island až do odvolání.
3. DEN 30. BŘEZNA 1979
Tohle a další pohotovostní opatření
jsou založeny na mém přesvědčení, že opatrnosti není nikdy dost.
Zůstaňte uvnitř. Zavřete všechna okna a dveře.
Toto je jen preventivní opatření.
Firmy zavřely, protože majitelé a pracovníci opustili oblast.
Školy do pěti mil od jaderné elektrárny
byly dnes uzavřeny na neurčito.
Vzpomínám si, že ve třídě byl chaos.
Učitelé se scházeli na chodbě.
Šestileté děti jsou zvědavé. Tečka.
Ale podle tváří bylo vidět, že šlo o něco znepokojivého.
Vím, že máma několikrát volala do školy,
ale nikdo to nezvedal.
Pamatuju si, jak nám říkali, ať si zase sedneme,
snažili se nás udržet klidné, a dali nám úkoly,
že nás zase odvezou domů.
Při pohledu z okna
byla vidět jen šňůra aut, co se snažila odjet pryč.
Hluk z klaksonů byl ohlušující.
Prostě jste si jen museli držet uši.
Viděla jsem lidi v bílých oblecích,
jak jdou po silnici.
A říkala jsem si
„To je jako ve Hvězdných válkách!“ Jako stormtroopeři.
Ale nechápala jsem, proč tu jsou.
Co bude dál?
Jednotky civilní ochrany čtyř sousedních krajů
zřídily evakuační střediska pro ty, kteří chtějí odejít.
A obyvatelé v okruhu 16 kilometrů
byli donuceni nevycházet na dobu neurčitou.
Zavřete všechna okna a dveře.
Nalaďte si oblíbené rádio nebo televizi
a vyčkejte na další instrukce.
Thornburgh vícekrát zdůraznil,
že ani on ani nikdo jiný ještě nenařídil evakuaci,
ale připustil, že ta možnost tu je vždycky.
Prostě žádáme všechny, aby byli připraveni se stěhovat,
ale teď se nestěhujte.
Nikdo teď není v nebezpečí.
Guvernér říkal velmi přesně,
„Toto je jen preventivní opatření.“
Ale spustil tím přesně to, čemu jsme chtěli zabránit…
paniku.
Kam jedete?
Jedu k matce. Teď nemám kam jinam jít.
Prostě jedu pryč. A nevracím se.
Můj manžel byl ten den naštěstí doma.
Měli jsme doma předškoláka a já mu říkala,
že opravdu musíme jet.
Jedno mě před odjezdem dost vrtalo hlavou: „Co si mám vzít s sebou?“
Pro mě bylo důležité mít u sebe rodné listy našich dětí,
abych, když nás třeba rozdělí,
mohla dokázat, že jsou moje.
Na tohle jsem myslela.
A když jsme odbočili z příjezdovky,
napadlo mě, kdy asi zas uvidím tohle všechno, co je mi drahé.
Bylo to velmi těžké.
Co vás napadlo, když jste slyšela poslední zprávy?
Že uteču.
Když se mé děti vrátily domů,
nechtěla jsem, aby zpanikařily.
Tak jsem řekla,
„Půjdeme k babičce na malou mini dovolenou.“
Mým cílem bylo dostat naše děti pryč od toho všeho,
ať ž to bylo cokoli.
Obyvatelé oblasti nečekají na oficiální evakuaci.
Skoro polovina obyvatel odešla.
Tolik lidí dnes opustilo Middletown,
že policie vyhlásila zákaz vycházení od 21:00 do 07:00,
aby se předešlo možnosti rabování.
Nyní se ukazuje,
že jaderná nehoda, ke které došlo ve středu ráno,
byla mnohem složitější a vážnější,
než jak byla veřejnost informována.
Když jsme opouštěli náš domov, vůbec jsem nechápala, co se děje,
ale věděla jsem, že je něco špatně.
A říkala jsem si, jestli se vůbec někdy vrátíme.
„Bude tu ještě náš dům?“
Zamýšlela jsem se nad výrazy lidí v autech.
Lidé se báli.
Úředníci dnes zveřejnili že nad kupolí budovy
naměřili radiaci 30 000 remů za hodinu,
75násobek smrtelné dávky pro člověka,
a 3 000násobek pro jaderný reaktor v normálním provozu.
Ten oblak, což je radioaktivní mrak,
cestuje s větrem.
Mířil na sever, přesně tam,
přesně tam, kam jsme evakuovali.
Snažte se to na sobě nemít.
Pokud se to na vás dostane,
nejlepší je vejít dovnitř, svléct se,
omýt oblečení…
Když jsme přijeli mým tchánům, nechali nás…
svléknout všechno oblečení, osprchovat a převléct se.
Připadala jsem si, jako bych měla lepru.
V tento neuvěřitelný třetí den nehody
zakalily zmatek, rozpor a otázky
atmosféru jako atomové částice.
A když jsme sledovali Waltera Cronkiteho ve zprávách,
většina z nás byla v šoku,
že se něco takového stalo v našem městečku.
Ale ne všichni odcházeli. Někteří říkali, že zůstanou.
Vůbec nás nenapadlo opustit Middletown.
Kdybych byl mladší s dětmi, nejspíš bych odjel.
Lidé, kteří měli možnost opustit oblast, odešli,
ale bylo dost lidí, kteří tu možnost neměli.
A uvědomili jsme si,
že komunita už nikdy nebude jako dřív.
Naměřené hodnoty dnes nejsou vyšší než včera.
Jeli jsme k babičce domů,
která bydlela o 10 km dál, v Harrisburgu.
Byla jsem dost zvědavá,
tak jsem poslouchala dospělé, jak se baví o tom, co se děje.
Situace je den ode dne víc matoucí
od chvíle prvního vypuštění ve středu ráno…
Společnost tvrdí, že únik radiace byl zastaven.
NRC tvrdí, že k únikům dál dochází.
Bylo to vyčerpávající.
Jmenoval guvernér nějakou…
jednu osobu nebo zřídil nějakou jednotku, která by dohlížela na různé důsledky…
Myslím, že začíná zvažovat zřízení pracovní skupiny.
Řízení informací
se ukázalo být jednou z velkých výzev této krize.
Kolovaly stovky pověstí a konfliktních zdrojů informací.
A museli jsme najít důvěryhodný zdroj, kterému lidé věřili.
Takže guvernér Thornburgh zavolal prezidenta.
V té době jsem byl styčnou sobou té nehody pro prezidenta.
Guvernér požádal prezidenta Cartera,
o osobu, která nad tím bude dohlížet,
a bude tím, kdo mluví s novináři.
Prezident se zapojil, protože to byla doba,
kdy se neustále řešila otázka energií.
A měli jsme pocit, že potřebujeme jadernou energii.
Ale díky výcviku byl také jaderným inženýrem.
Byl součástí jaderného námořnictva.
Nehody v jaderných elektrárnách pro něj nejsou novinkou.
Popsal, jak na začátku padesátých let
jako praktikant námořního inženýra,
vedl skupinu 22 mužů
do jádra reaktoru v Chalk River v Kanadě,
kde došlo ke zhroucení.
Prezident říká, že tam strávil minutu a 29 sekund
a pomohl rozebrat ten reaktor.
A tak celkově té technologii rozuměl.
Prezident vyslal svého osobního zástupce,
Harolda Dentona, ředitele regulačních operací NRC,
aby mi pomohl a spolupracoval s našimi odborníky
na sledování situace a informování veřejnosti.
Harold Denton byl v NRC považován
za jednoho z nejznalějších lidí na místě.
Byl osobním zastupitelem Jimmyho Cartera
v Three Mile Island, aby přímo na místě zhodnotil situaci
a poskytl mu zpětnou vazbu o tom, co se tam skutečně dělo.
Znepokojuje nás stav paliva v jádru.
V nádobě reaktoru je také bublina, což znamená,
že každá změna v hydraulice jádra musí být pečlivě sledována…
Denton nám řekl,
„Uvnitř jádra je vodíková bublina
která, když se nechá být, může vybuchnout.“
A přiznávám, že jsem se poprvé od začátku
začal opravdu bát.
Protože následky vodíkové bubliny
byly potenciálně katastrofální.
CBS Reports, Nebezpečí v Three Mile Island.
Situace v jaderném reaktoru je prozatím stabilní,
ale hrozí nebezpečí.
Nahoře v nádobě reaktoru vznikla bublina radioaktivního plynu.
Objevila se nová fáze nehody.
Vodíková bublina,
která se utvoří v srdci jaderné elektrárny
s neznámými následky.
Vodík vybuchuje,
a proto existuje možnost výbuchu uvnitř samotného reaktoru.
Tohle se stalo v Černobylu.
Výbuch vodíkového plynu odhodil celou střechu reaktoru,
což vedlo k uvolnění radiace do prostředí.
K té nehodě došlo v roce 1986
a území kolem Černobylu budou zcela uzavřená
ještě stovky let.
Bublina v nádobě reaktoru obsahuje hlavně vodík.
A proto, pokud tam bude zdroj kyslíku,
a nějaký zdroj vznícení, může shořet.
Když mi řekli o té vodíkové bublině,
uvědomila jsem si, že je možnost, že o všechno přijdeme.
O všechno, na čem jsme pracovali,
všechno… bude pryč.
…o problému v Three Mile Island. Jak je to nebezpečné?
Hrozí nám čínský syndrom?
Může dojít ke katastrofě? Je to vzdálené, nebo nemožné?
Vždy existovala možnost čínského syndromu.
Tohle je součástí všech výpočtů.
Katastrofy, o kterých tu mluvíme při zhroucení jádra,
jsou desítky tisíc úmrtí, stovky tisíc rakovin,
kontaminace tisíců čtverečních kilometrů půdy.
- Doktore Lappe? - Co bylo řečeno…
Byla jsem velmi vyděšená,
protože ve střední Pensylvánii nebylo bezpečného místa.
Šance, že přežijeme i 65 kilometrů daleko,
mohla být ohrožena.
Všichni se jaderné energie báli,
ještě než nám řekli o výbuchu vodíkové bubliny v reaktoru.
Regulační úřad pro jadernou bezpečnost to na svých tiskovkách projeli.
Nejen mezi sebou, ale i s lidmi.
Kvůli nim žili lidé ve strachu,
zatímco se oni rozhodovali, co dělat.
Takže čelíme vzdálené, ale velmi reálné možnosti
rozpadu jádra v jaderné elektrárně Three Mile Island.
ČTVRTÝ DEN
Mám tu lidi, kteří se zabývají otázkou,
kolik času zbývá do odpalu, a zda teploty…
Ta sobota byla velmi zneklidňující.
Vědci se obávají, že teplota v reaktoru 315 stupňů
nebyla dost vysoká, aby odpálila plynnou bublinu.
Měli jsme problém, který byl téměř jen matematický,
a museli jsme počkat, než vědci propočítají,
jestli jde o skutečně nebezpečnou bublinu.
Tisíc jaderných vědců a techniků,
kteří se tu sešli ve snaze zachránit reaktor,
ještě musí vyřešit řadu problémů.
Přivolali inženýry z celého světa.
„Jak je to nebezpečné? Jak to zneškodnit?“
Budoucnost jaderné energie visela na vlásku.
Jedna vládní studie odhadovala, že v takové situaci
by bylo zabito 45 000 lidí a čtvrt milionu lidí zraněno.
Kvůli této možnosti vládní orgány zvažují evakuaci.
A na nejvyšší úrovni
se diskutovalo o evakuaci milionů lidí.
Prožívali jsme ten nejhorší scénář.
Firma i vláda potvrzují stabilitu situace, ale neshodnou se na zásadních faktech.
Odborníci nedokážou vyvodit smysluplné závěry
o velikosti vodíkové bubliny.
Věděl jsem, že v části NRC jsou rozdílné názory na to,
co se sakra děje.
„Mohlo by to explodovat,“ a „Máme evakuovat?“
Volali mi příbuzní z Philadelphie.
„Žijeme od vás po větru, máme jet do New Yorku?“
Řekl jsem jim „Zpomalte.“ Víte?
Pro jaderné vědce neexistuje způsob,
jak eliminovat nebezpečnou bublinu vodíku uvnitř reaktoru
aniž by hrozilo, že dojde ke zhroucení jádra.
Dělali jsme analýzu, řešili problém
a snažili jsme se to vyjádřit jako relativní riziko.
Ale je z toho velmi emocionální riziko
a všechno se může zbláznit, zvlášť ve veřejnoprávních médiích.
Za současných podmínek
se kyslík pomalu dostává do vodíkové bubliny.
Čím víc kyslíku, tím větší nebezpečí výbuchu vodíku v reaktoru.
Dvě nebezpečí přetrvávají. Jedno z té plynové bubliny.
Druhý z nahromadění radioaktivního materiálu v kontejnmentu.
V sobotu večer ve zprávách,
které běžely ve všech televizích celonárodně
„Vodíková bublina v reaktoru
vykazuje známky potenciální exploze.“
…které by mohly být výbušné.
Předseda NRC řekl:
„Je rozumné evakuovat lidi z této oblasti.“
V tu chvíli do mé kanceláře vtrhlo 25 reportérů.
„Máme odejít?“ Křičeli na mě.
Jeden z nich dokonce brečel.
Vznikla hmatatelná panika.
Jak úzkost roste, mnoho lidí se přesunulo do úkrytů,
jako je tato sportovní aréna, 18 km od elektrárny.
Vůbec jsem to nechápala a ptala se: „Co se to děje?“
„My zemřeme?“
Bylo to jako mít kudlu u krku, nevěděli jsme, co bude.
Co je s tou elektrárnou? Exploduje stejně jako jaderné bomby?
Co vlastně znamená zhroucení jádra?
Strach se zvětšoval, protože to byl strach z neznáma.
Možná to teď neuvidíme,
ale co za 25 let, pokud došlo k vystavení se radiaci?
Měl jsem těhotnou ženu.
A šel jsem do evakuačního centra s guvernérem a rodinou.
Chtěli jsme zastavit zvěsti, které lidi rozrušovaly,
jen vyvolávaly větší strach.
Můžete vysvětlit, jaká nebezpečí ještě jsou?
Jak nebezpečné to je?
Jen pokud selže to, o co se nyní snažíme,
se obrátíme na jinou možnost.
A s narůstajícími obavami o vodíkovou bublinu
Guvernér Thornburgh řekl prezidentovi:
„Chtěl bych doporučení federální vlády,“
jestli máme nebo nemáme navýšit perimetr 8km předběžné evakuace
a nařídit rozsáhlou 360stupňovou evakuaci.
Ale obavou byl trvalý dopad na jaderný průmysl.
Tohle je velmi těžké rozhodnutí,
když nemáte jasné znalosti.
Takže prezident se v sobotu rozhodl,
že je nejdůležitější, aby co nejdřív navštívil reaktor,
aby utišil obavy veřejnosti.
PÁTÝ DEN
Budeme se modlit k Bohu, aby se o nás v tom zmatku
a v těchto nejistých časech postaral.
Věříme Pánu,
že se nestane nic jiného než to, co se stalo.
Když se tam prezident
Carter dostal, všechno bylo v chaosu.
Bylo možné, že vodíková bublina vybuchne.
Ale když se prezident objevil v Three Mile Island,
posílilo to jaderný průmysl.
„Kluci, jsem na vaší straně,“
to všem ukázalo, že „Jádro není špatné.“
Hlavním úkolem prezidentovy návštěvy v Three Mile Island
bylo ujistit americkou veřejnost, že se nemají čeho bát.
Mou hlavní prioritou dnes odpoledne
je dozvědět se co nejvíc
o problémech v jaderné elektrárně Three Mile Island.
A ujistit lidi v této oblasti,
že se snažíme ze všech sil
a budeme se snažit tyto problémy zvládnout.
Prezident Carter se snažil vysvětlit:
„Víme, co děláme. Postaráme se o vás.
Nejste v nebezpečí.“
Poté, co prezident opustil ostrov,
prošli zaměstnanci Harolda Dentona všechny výpočty.
Procházeli to skrz na skrz,
ale až když našli chybu,
potvrdili, že vodíková bublina
nepředstavuje vážnou hrozbu.
Hrozí lidem v okolí nebezpečí?
Myslím, že dnes nehrozí žádné nebezpečí.
Situace se stabilizovala.
Ale je velmi důležité, aby způsob, jakým zchladíme jádro s bublinou…
Tolik se mi ulevilo.
Zvládli jsme to bez ztrát na životech.
A pro mě fáze bezprostřední krize skončila.
Tato jaderná nehoda očividně vzbuzuje obavy.
Zasloužíte si zúčtování a dostanete ho.
Řídil jsem podnik
nezávislé prezidentské komise odborníků,
abychom vyšetřili příčiny této nehody a vydali doporučení,
jak zlepšit bezpečnost jaderných elektráren.
SEDMÝ DEN
Před týdnem došlo k nehodě
v jaderné elektrárně Three Mile Island v Pensylvánii.
A dnes tato elektrárna
stále vypouští radioaktivitu do okolního vzduchu.
Vládní vědci strávili dopoledne ve vrtulnících,
a měřili radiaci, která stále uniká z elektrárny.
Museli dostat ten vodík z reaktoru.
Takže vymysleli metodu,
kdy mohli odvádět vzácné plyny a cokoli jiného.
To by snížilo tlak.
Očekávané uvolnění radiace z jaderné elektrárny Three Mile Island
vedlo k řadě následků.
Ale pokaždé, když otevřeli ten větrací ventil,
došlo k nekontrolovanému úniku radiace do prostředí.
Neměli na výběr.
Museli to udělat.
NEBEZPEČNÁ BUBLINA VODÍKU MIZÍ
Čemu byly moje děti a já vystaveny za ty tři dny?
SLYŠENÍ PREZIDENTSKÉ KOMISE
A nezodpovědnost Met-Ed a NRC,
a jak se to mohlo stát?
A…
Doufám, že z nás nebude jen statistika
za deset, 20, 30 let, ale vím, že to tak bude.
Zažili jste smrt způsobenou rakovinou?
Já ano.
Pokud to bude můj syn, žena, nebo já, je to špatně.
Hodně jsme se snažili zjistit, kolik radiace
se dál uvolňuje do atmosféry.
V nedaleké dodávce použil vládní vědec počítač,
aby analyzoval vzorky vzduchu, vody a vegetace.
Ale úroveň, kterou nám sdělili, nebyla tak vysoká,
aby ohrozila zdraví lidí v oblasti.
Podle federálního zdravotnického zařízení se lidé v Harrisburgu nemají čeho bát.
Nečekáme další úmrtí na rakovinu
v této populaci následkem dnešního ozáření.
Jaderný specialista uvádí,
že alarmující zprávy pravděpodobně způsobily spíše psychickou újmu,
než záření během těchto sedmi dnů napětí.
Faktem je, že v žádném okamžiku jsme žádným přístrojem nenaměřili
úroveň kontaminace, která je pro normálně zdravé lidi nebezpečná.
Tento průmysl se snažil zprostit obvinění
co nejrychleji po této nehodě.
A naším nejlepším měřicím nástrojem jsou bohužel lidé.
Když se nedíváte, nenajdete.
A řada přístrojů
nebyla schopná zachytit množství uniklého záření.
Každá dávka záření je předávkování.
Trochu toho záření uškodí trochu,
a víc ho škodí víc.
NEUROBIOLOG
Nikdo neví, kolik radiace uniklo,
protože nemáme ta čísla.
Odhady radiačního poškození v Three Mile Island
opomíjejí nejrůznější druhy proměnných.
Každý, kdo s konečnou říká, kolik radiace kvůli nehodě uniklo,
buď lže, nebo je blázen.
Malé stopy radioaktivního jódu se objevily ve vzorcích mléka z této oblasti.
Hershey od té nehody nepoužil žádné nové mléko
a testuje své produkty na radioaktivitu.
Oblasti, kde elektrárna vypouští vodu, jsou také pozitivní na radioaktivní jód.
Po evakuaci, když jsme se vrátili,
jsem chtěla jít k lodní rampě.
To bylo jedno z mých oblíbených míst, kde jsme házeli kamínky do vody.
Ale pamatuju si, že jsem viděla spoustu mrtvých ryb.
A bylo to po celé délce břehů řeky.
Vím, že mě napadlo: „Vypustili sem něco,
něco horšího, než připouštějí.“
Lidé byli pořád nedůvěřiví ohledně toho, co se stalo.
Poprvé za deset dní guvernér Pensylvánie
zrušil všechny příkazy ohledně havárie elektrárny.
To umožnilo znovuotevření škol
a těhotné ženy se vrátily domů v okruhu pěti km od elektrárny.
Vypadalo to normálně,
ale vůbec jsme si nemohli být jisti tím, co máme.
Byl jsem v elektrárně
a v některých dnech bylo v puse cítit kovovou chuť.
Těch pár dní, co jsme strávili naproti elektrárně, nás bolelo v krku.
A všechny v okolí bolelo v krku.
Můj syn říkal, že zvracel.
Jen takový nazelenalý hlen.
A to mě strašně vyděsilo.
Okamžitě jsem zavolala pediatrovi a řekl mi,
„Joyce, já vážně nevím.“
Dívka, co tehdy chodila na střední,
byla venku ve středu, ve čtvrtek, v pátek,
celé dny v Middletownu jezdila na kole.
Kůži měla obsypanou lézemi.
Když hledáte hlouběji a mluvíte s místními,
cítili kov v ústech, bolely je oči, měli průjem, zvraceli.
Tyto příznaky byste měli po vystavení se radiaci.
A radiace má dlouhodobé nepříznivé účinky na zdraví,
které mohou způsobit rakovinu.
Middletown s 11 000 obyvateli
má vážné obavy o zdraví a bezpečnost.
Před tou nehodou jsem žila ve své malé bublině.
Nepřemýšlela jsem o radiaci ani o nebezpečích.
O ničem.
Vezměte si letáček o nízké hladině radiace.
Ale když se vám stane něco takového,
můžete přijít o všechno…
Život vašich dětí byl v ohrožení.
Věděla jsem, že musím přestat žít v bublině,
a byl čas, abych se vzdělala a zjistila, co se vážně stalo.
POHŘBĚTE MET-ED, NE NÁS! ZAVŘETE TMI
Pro Harrisburg to bylo velké shromáždění na schodech Kapitolu.
Říkali, že je načase nadobro zavřít zmrzačenou elektrárnu TMI.
Lidé začali říkat „žádnou jadernou energii“,
což byste za normálních okolností
v naší komunitě nikdy neslyšeli.
Pro komunitu, jako je ta naše, je to asi problém.
Nikdo nezpochybňoval jadernou energii.
Three Mile Island Alert dnes naplánoval shromáždění.
Three Mile Island Alert je neziskovka, která vznikla v roce 1977,
z obav o jadernou energii a nikdo si nás nevšímal.
Ale není nic lepšího než nehoda a zhroucení,
které z vás místo vyvrhele udělají spasitele.
Byly doby, kdy jsem věřila vládním úředníkům.
Ale teď ani nechci, aby to po mě někdo chtěl.
Tady je ten důvod, proč tu jsme.
Rozhodla jsem se chodit na společenská setkání.
A NRC tam bylo.
Začali tím, že nám říkali „Míra ozáření vašich dětí
není horší, než kdyby vykouřili cigaretu
nebo vypily sklenku vína.“
Ve státě Pensylvánie
nesmíte dětem dát víno a cigarety.
Tak proč je dovoleno je vystavovat takovému ozáření?
Městskou radu konfrontovalo více než 300 obyvatel.
Všechny tyhle věci budeme brát v potaz.
Ale mělo smysl chodit na různá setkání ve městě,
protože jsem si uvědomila, že když se někdo na něco zeptal,
a NRC odpověděl,
na další schůzce byla položena stejná otázka,
ale NRC dodalo úplně jinou odpověď.
Úředníci trvají na tom, že se obyvatelé nemají čeho bát.
Pomyslela jsem si: „Buďto nám lžou,
nebo nevědí, co dělají.“
Strach z možných důsledků
dal vzniknout protijadernému hnutí.
Žádné jádro!
Skutečné poselství čínského syndromu
je, že pokud budeme i nadále klást naše zdraví a bezpečí
do rukou manažerů veřejných služeb, jejichž hlavním cílem je navýšit zisky,
pak uvidíme další Harrisburgy,
a uvidíme nárůst epidemie rakoviny,
která se v této zemi už rozbujela.
Vzpomínám si na střední v roce 1965. Vietnamská válka v plném proudu.
Byla jsem proti protestujícím.
Lidi pochodující po Pensylvánii zpochybňovali naši vládu.
Jak se opovažují?
Pak mi strhli mé růžové brýle z obličeje.
Změnilo mě to.
Z hospodyňky jsem byla aktivistkou.
A pochodoval jsem stejnými ulicemi v Pensylvánii
a bojovala s tím, co nám udělala Three Mile Island.
To, co tu dnes děláme, je důležitější než potírání rasismu,
než se potírání sexismu a hladomoru,
protože hlad je cítit!
Válka je vidět! Rasismus je cítit.
Ale záření nelze vidět. Radiaci nelze cítit.
Jednoho dne se vzbudím a jsem zatracen!
Nehoda v elektrárně Three Mile Island
okamžitě přiostřila debatu o bezpečnosti jaderné energie,
a to by mohlo zpochybnit celou budoucnost jaderného průmyslu.
ŘÍJEN 1979 ŠEST MĚSÍCŮ PO NEHODĚ
Prezidentova komise v jaderné elektrárně Three Mile Island
představila svou závěrečnou zprávu.
Na slyšení přišly všechny klíčové osobnosti,
jako operátoři elektrárny, když začal blikat alarm.
Každý měl odvyprávět,
co přesně udělal, co tu nehodu zhoršilo.
To já jsem původně vypnul chladicí čerpadlo.
Podle mě
už jen to, že jsme nepoznali, že tu je pojistný ventil,
který byl částečně nebo úplně otevřený, to byl asi ten největší problém.
Než k tomu v Three Mile Island došlo, lidé věřili,
že vám operátor vždy pomůže s problémem.
Zjistili jsme, že operátor,
který dělá dobře míněné akce,
udělal něco, co velmi poškodilo jádro.
Taky jsem přiškrtil vstřikování.
Byli v situaci, na kterou nikdy nebyli vyškoleni
a došlo k mnoha případům nedorozumění a nedokonalé komunikace.
Takže byli trochu ztracení.
Ale v té době
se všichni snažili dělat to, co považovali za správné.
V průběhu této nehody došlo k velkému počtu lidských chyb.
Ze šesti věcí, které se pokazily, za čtyři a půl z nich mohli lidé.
Jedna byla porucha zařízení a možná jedna byla chyba designu.
Prezidentská komise říká, že jedno svědectví šokovalo jeho předsedu.
Před nehodou v Three Mile Island se opakovaly problémy
s tlakovými pojistnými ventily reaktorů Babcock & Wilcox.
Tohle mělo upozornit na možnost nehody.
V minulosti v NRC existovala jistá filozofie
o bezpečnosti reaktorů, že se tyto nehody nemohou stát.
Jim Creswell byl inspektorem NRC,
který se měl podívat na sled událostí,
ke kterým došlo v jaderné elektrárně Davis-Besse v Ohiu.
Nedošlo tam k nehodě,
ale téměř ano, a to budilo obavy.
Takže Creswell mě požádal o schůzku ohledně těchto problémů s ventily.
A setkali jsme se jen šest dní před nehodou v Three Mile Island.
Myslel jsem, že je to vážné.
Vypracovali jsme zprávu
s žádostí, aby tento problém v NRC vyřešili přednostně.
MIMOŘÁDNÉ OBTÍŽE V ŘÍZENÍ ELEKTRÁRNY
Ale bohužel se reakce vrátila druhý den nehody a psalo se tam,
„S tímto si nemusíte dělat starosti.“
Je jasné, že NRC i všichni ostatní litují, že o problému v Davis-Besse
se mnohem více nevědělo ještě před nehodou Three Mile Island.
Zatímco vyšetřování skončilo,
zdroje říkají, že NRC nebrala obavy Jima Creswella vážně
a jeho cílem nebylo vyřešit problém, ale utišit Creswella.
Několik dní před roztavením jádra v Three Mile Island
bil Jim Creswell na poplach a nikdo ho neposlouchal.
…že se ty nehody nemohly stát.
Nehodě v Three Mile Island se dalo předejít.
Jen kdyby NRC a průmysl poslouchali své zaměstnance.
Možná po nehodě TMI existuje jiná filozofie.
Ale tady se nehledí na bezpečnost.
Ale na to, co je pro koho podstatné.
A pro ně to bylo:
„Za každou cenu zařídíme, aby to bylo ziskové.“
Musíme to zvládnout.
Takže realitou bylo, že vyšetřování
závažnosti nehody v Three Mile Island
prezidentskou komisí byla kamufláž.
Moc děkuju.
Komise zjistila velmi vážné nedostatky
jak vláda i veřejný sektor
regulují a řídí jadernou energii.
Ale nemůžeme zavrhnout jadernou energii pro Spojené státy.
Je jasné, že prezidentova komise dala nám
a americké veřejnosti jednoduchý vzkaz ohledně jaderné energie.
Pokračujte, ale opatrně.
Lidé, kteří žijí poblíž jaderné nehody,
se s tím snaží vypořádat.
Ukázalo se, že jsou daleko od toho,
aby viděli realitu v naší komunitě.
Místní obyvatelé a vládní úředníci přivítali komisaře se zlostí.
Bylo cítit vztek a frustraci.
My jsme ta rozhodnutí neudělali,
a ptá se nás vůbec někdo?
Když mluvíte o budoucnosti a životech vašich dětí,
vnoučat, budoucích pravnoučat…
je to surové.
Dnes zveřejněná regulační studie uvádí,
že nehoda v Three Mile Island
vyhnala z domovů 44 000 lidí
a náklady na evakuaci a ušlé mzdy jsou 18,2 milionu dolarů.
Až skončí to nejhorší,
můžete se vrátit a začít znovu.
Vrátili jsme se a problém byl pořád tady.
Buď můžu přijmout, co mi říkají a jít s davem,
nebo můžu být pánem svého osudu
a já chtěla znát pravdu.
Dokonce i potom, co tu byl prezident Carter, po té vodíkové bublině,
celé to scénário, co se stalo v Three Mile Island,
mělo obrovský vliv na jaderný průmysl.
Ale nikdo nevěděl jistě, jak moc se reaktor poškodil.
ČERVENEC 1982 TŘI ROKY PO NEHODĚ
Doposud se experti mohli jen dohadovat,
o skutečném poškození v elektrárně Three Mile Island,
ale dnes budou mít technici důkazy z první ruky,
důkazy o tom, co se skutečně stalo uvnitř aktivní zóny.
V červenci 1982
jsme provedli proceduru nazvanou „rychlý pohled“.
Poslali jsme zařízení na sledování radiace
a kameru do jádra, kde jsme mohli prozkoumat škody.
Hodně se diskutovalo o tom,
jak velká je škoda v jádru.
Takže jsme měli živou televizi a živý zvuk, když spouštěli kameru
a ticho v místnosti se dalo krájet.
Oba kabely jedou dolů.
Teď jsme 60 cm v jádru.
Blížíme se 120 cm.
120 cm. Lidi říkají „Panebože.“
Je to metr a půl. Pomalu. Zkus to vyfotit.
- Dobře. Tady zpomalím. - Jen pomalu…
Máme tolik světla. Můžeme…
Skvělý obraz, Normane.
Rád bych věděl, co to sakra je.
Zjistili jsme, že horní polovina jádra…
se doslova zhroutila na sebe.
Byl to roztavenej průšvih.
Došlo k mnohem většímu poškození reaktoru,
než jsme si mysleli.
Než kdokoli myslel.
Mluvíme o obrovském poškození jádra.
Když přišli o chladicí vodu,
jádro bylo odhaleno a v tu chvíli se roztavilo.
Byli jsme 30 minut od naprosté katastrofy,
která zahrnuje explozi a rozervání celé elektrárny na kusy.
Třicet minut.
Nedošlo mi, že jsme byli tak blízko.
Bože…
Takže došlo ke zhroucení.
Nehoda v Three Mile Island
byla nejhorší jadernou nehodou na americké půdě.
Ale netušili jsme, že nás čeká další scénář,
který je potenciálně mnohem nebezpečnější než nehoda samotná.
Překlad titulků: Alena Novotná