ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
За порадою голови Комісії з ядерного регулювання
Я раджу тим, хто може бути особливо вразливим до впливу будь-якої радіації:
вагітних жінок
і дітей дошкільного віку —
покиньте територію в радіусі восьми кілометрів
від станції Три-Майл-Айленда до повідомлення про подальші дії.
3 ДЕНЬ 30 БЕРЕЗНЯ 1979 РОКУ
Цей та інші непередбачені заходи,
на моє переконання, — це той випадок, коли навіть надмірна пересторога корисна.
Не виходьте на вулицю. Зачиніть усі вікна й двері.
Це лише запобіжний захід.
Підприємства закрилися, бо власники й працівники покинули зону.
Школи в радіусі восьми кілометрів від станції закрито на невизначений час.
Пам'ятаю, у нас у класі був просто хаос.
Учителі збиралися в коридорі.
У шість років тобі хочеться все знати, усе розвідати.
Але по обличчях довкола було видно, що відбувається щось тривожне.
Знаю, мама кілька разів дзвонила до школи,
але неможливо було додзвонитися.
Я пам'ятаю, як нам казали сидіти собі за партами,
вони намагалися заспокоїти нас і зайняти чимось,
а тоді нас відвезли автобусом додому.
Дивлячись у вікно,
можна було побачити лиш вервечки машин, що виїжджали з міста.
Страхітливо ревіли клаксони.
Так гучно, що доводилося закривати вуха руками.
Я бачила людей у білих костюмах,
що ходили по дорозі.
Подумала собі:
«Це схоже на "Зоряні війни"». Пам'ятаєте, на штурмовиків.
Але я не розуміла, навіщо вони там.
«Що має статися?»
Органи цивільного захисту в сусідніх чотирьох округах
створили евакуаційні центри для охочих виїхати.
А мешканців 25-кілометрової зони попросили не виходити з дому до сповіщення.
Зачиніть усі вікна й двері.
Увімкніть улюблений радіо- чи телеканал
і чекайте подальших інструкцій.
Торнбург не раз наголошував,
що ні він, ні хтось інший ще не оголошував евакуації.
Але він визнав, що така можливість існує.
Ми просто просимо всіх бути готовими до виїзду,
але ще нікуди не виїжджайте.
Поки що ніхто не в небезпеці.
Губернатор дуже конкретно сказав:
«Це запобіжний захід. Лише запобіжний».
Але це спричинило те,
чого ми намагалися уникнути —
паніки.
Куди ви їдете?
Я їду до мами. Мені більше нікуди зараз їхати.
Я просто заберуся звідси. І не повернуся.
На щастя, того дня чоловік був удома.
У нас була дитина дошкільного віку, і я сказала йому:
«Ми мусимо їхати звідси».
Одним з важких моментів евакуації було питання «Що взяти із собою?»
Мені було дуже важливо мати свідоцтва про народження дітей,
щоб якщо, не дай Боже, нас розлучать,
я могла довести: це мої діти.
Це дещо з того, над чим я думала.
Коли ми виїхали з тієї дороги,
я озирнулася на те, що любила, і замислилася, чи повернуся я колись.
Дуже боляче.
Що ви подумали, коли почули цю новину?
Треба тікати.
Коли діти повернулися зі школи,
я не хотіла, щоб вони панікували.
Тож я сказала:
«Ми їдемо до бабці з дідусем на невеличкі канікули».
Я хотіла забрати наших дітей від усього цього,
чим би не було це чудовисько.
Місцеві жителі не чекають на офіційну евакуацію.
Майже половина населення виїхала.
Сьогодні стільки людей покинули місто,
що поліція запровадила комендантську годину з 21:00 до 07:00,
щоб виключити можливість мародерства.
Тепер очевидно,
що ядерна аварія, що сталася в середу вранці
була набагато складнішою й серйознішою,
ніж спочатку переконували громадськість.
Коли ми покидали наш дім,
я не розуміла, що відбувається,
але я знала, що щось не так.
І подумала:
«Чи зможемо ми колись вернутися?»
«Моя домівка досі стоятиме тут?»
Я думаю
про обличчя тих людей, що визирали з машин.
НІКОЛЬ РЕМСБУРГ ЖИТЕЛЬКА МІДДЛТАУНА
Люди були налякані.
Чиновники повідомили, що радіація в куполі реактора
досягла 30 тисяч ремів на годину —
у 75 разів більше за смертельну дозу для людини
та втричі більше за рівень радіації в ядерному реакторі при нормальній роботі.
Це шлейф, тобто радіоактивна хмара,
що рухається за вітром.
Він тягнувся в північному напрямку,
саме туди, куди ми евакуювалися.
Необхідно намагатися сховатися від радіації.
Та якщо вам довелося вийти, і ви отримали дозу опромінення,
то найкраще — зайти в дім, роздягнутися,
випрати одяг…
Коли ми прийшли до родичів чоловіка, вони змусили нас
зняти одяг, прийняти душ і перевдягнутися.
Пам'ятаю, як тоді думала: «Це ж я ніби як прокажена».
У цей немислимий третій день аварії
плутанина, суперечності та запитання
затуманювали все навколо, як атомні частинки.
Коли ми дивилися на Волтера Кронкайта у випуску загальнонаціональних новин,
я подумала, більшість з нас шокована,
що щось подібне сталося з нашим містечком.
Але не всі виїхали. Дехто заявив, що залишиться.
Ми не покинули місто. І не думали про це.
Якби я був молодшим, мав дітей, то, може, і поїхав би.
Люди, які мали змогу виїхати із зони, готувалися в дорогу,
але багато людей не мали такої змоги.
Відчувалося, що громада міста більше ніколи не буде такою, якою була раніше.
Поточні показники сьогодні не вищі, ніж учора.
Ми поїхали додому до моєї бабусі,
що жила за 16 кілометрів у Гаррісбурзі.
Я була дуже допитлива,
тому слухала розмови між дорослими і про те, що відбувається навколо.
Ситуація щодня все більше заплутується
після першого викиду радіації в середу вранці.
Компанія заявила, що витік радіації зупинено.
Комісія з ядерного регулювання оголосила, що витік триває.
Усе це просто
приголомшувало.
Чи вирішив губернатор…
призначити когось чи створити оперативну групу,
щоб перевірити різні наслідки…
Гадаю, він теж починає думати над створенням оперативної групи.
Інформування населення
виявилося однією з найбільших проблем
цієї кризи.
Ширилися тисячі чуток і суперечливих джерел інформації.
І ми мали знайти
надійне джерело, якому люди могли б довіряти.
Тож губернатор Торнбург подзвонив президенту.
Президент доручив мені тоді курувати абсолютно всі питання щодо цієї аварії.
Губернатор попросив президента Картера призначити
одну людину, яка буде контролювати цю ситуацію на місці та єдиною особою,
що буде виходити до журналістів.
Президент втрутився, бо це був час
коли енергетична політика була постійною причиною занепокоєння.
Було відчуття, що нам потрібна ядерна енергетика.
Але він також був інженером-атомником за освітою.
Служив на ядерному флоті.
Містеру Картеру не чужі аварії на атомних станціях.
Якось він описав, як на початку 1950-х
він як стажист-ядерник ВМС
повів групу з 22 чоловіків
в реактор у селищі Чолк-Рівер, Канада, де розплавилося ядерне паливо.
Президент каже, що провів там хвилину і 29 секунд,
допомагаючи розібрати реактор.
Тому він почувався дуже комфортно в тому плані, що розумів сферу зсередини.
Президент направив особистого представника,
містера Гарольда Дентона,
головного операційного директора КЯР,
допомагати мені й працювати з нашими експертами,
стежити за ситуацією та тримати громадськість у курсі.
Гарольд Дентон вважався всередині самої КЯР
одним з найбільш обізнаних спеціалістів у цій галузі.
Він був особистим представником Джиммі Картера на Три-Майл-Айленді
та мав оцінити ситуацію на електростанції,
а тоді написати йому звіт про те, що насправді відбувається.
Нас насторожує стан палива в активній зоні реактора.
У корпусі реактора є бульбашки, а це означає,
що за будь-якою зміною в гідравліці активної зони слід стежити.
Дентон сказав нам:
«Усередині ректора наявна бульбашка водню,
яка, якщо пустити її за течією, може вибухнути».
І…
вперше,
відколи почалися всі ці події, —
я зізнаюся вам — мені стало страшно.
Бо наслідки утворення водневої бульбашки
могли потенційно бути катастрофічними.
Новини CBS про небезпеку на Три-Майл-Айленді.
Наразі ситуація всередині ядерного реактора стабільна,
але можлива небезпека.
У бульбашці у верхній частині реактора утворився радіоактивний газ.
Настав новий етап в історії цієї аварії.
З'явилася воднева бульбашка,
що утворилася в серці атомної електростанції
та загрожувала невідомими наслідками.
Водень вибухає,
тому виникла ймовірність вибуху всередині самого ж таки реактора.
Саме це й сталося в Чорнобилі.
Вибух водню розірвав весь дах реактора,
що призвело до викиду радіації в навколишнє середовище.
Та аварія сталася в 1986 році,
і наступні століття територія довкола Чорнобилю
стане зоною відчуження.
Бульбашка в реакторі складається переважно з водню.
Тому, якщо з'явиться джерело кисню
та джерело займання, вона може загорітися.
Коли я почула про водневу бульбашку,
то зрозуміла, що є величезна ймовірність того, що ми втратимо все.
Усе, для чого ми трудилися, будь-які…
та все…
пропаде.
…у курсі подій на Три-Майл-Айленді.
Наскільки це небезпечно? Це ризик китайського синдрому?
Чи може статися катастрофа? Вона віддалена чи неможлива?
Така ймовірність завжди існувала. Це взято до уваги у всіх розрахунках.
Катастрофа, про яку йде мова, — це масштабне розтоплення ядерного палива,
що призведе до десятків тисяч смертей, сотень тисяч онкохворих,
забруднення тисяч квадратних кілометрів землі.
-Докторе Лапе? -Було оголошено…
Я була страшенно налякана,
бо в центрі Пенсильванії не існувало жодного безпечного місця.
Шанси вижити навіть за 65 кілометрів звідси
могли бути під загрозою.
Усі боялися ядерної енергії,
коли почули, що бульбашка водню може підірвати реактор.
Комісія з ядерного регулювання та станція
просто накапостили
повідомивши це медіа.
Не лише одне одному, але й громадськості.
Вони допустили те, що люди стали жити в страху,
поки вони вирішували, що робити.
Отже, перед нами є віддалена, але дуже реальна ймовірність
розплавлення реактора атомної електростанції Три-Майл-Айленда.
4 ДЕНЬ
Я доручив персоналу й далі вивчати питання того,
скільки ще часу до детонації та чи буде температура…
Та субота
була дуже-дуже тривожною.
Вчені стурбовані тим, що температура 315 градусів у реакторі
була недостатньою, щоб детонувати газову бульбашку.
Перед нами постала майже суто математична проблема,
і нам треба було трохи перечекати, поки експерти
намагалися з'ясувати,
чи перед нами справді небезпечна бульбашка.
Тисяча вчених-атомників і техніків,
які зібралися тут, щоб урятувати реактор,
ще мають дуже багато проблем.
Інженерів скликали з усього світу.
«Наскільки вона небезпечна? Як її знешкодити?»
Майбутнє ядерної енергетики висіло на волосині.
За даними одного урядового дослідження,
вибух забере 45 тисяч загиблих, буде 250 тисяч поранених.
Саме через таку ймовірність влада розглядає можливість евакуації.
І на найвищому рівні
проводилися дискусії про евакуацію мільйонів людей.
Справджувався найгірший варіант розвитку подій.
Компанія й уряд заявляють про стабільну ситуацію, але мають критичні розбіжності.
Експерти не можуть зробити вагомі висновки стосовно розмірів водневої бульбашки.
Я знав, що в частини КЯР
існують розбіжності в поглядах на те, що ж там коїться.
«Може вибухнути», «Чи слід людям виїжджати?»
Мені дзвонили родичі, що живуть у Філадельфії:
«На нас дме вітер, чи їхати нам до кузена в Нью-Йорк?»
Я кажу: «Спокійно, спокійно».
Учені-ядерники ніяк не можуть
усунути небезпечну водневу бульбашку всередині реактора,
не ризикуючи при цьому навіть мінімальним розплавленням.
Ми робили аналіз, працювали над проблемою,
намагалися поставити її в рамки відносного ризику,
Але виникав велетенський ризик емоційний,
що вся ця ситуація перетвориться на масову істерію, особливу в мас-медіа.
За поточних умов кисень може повільно проникати у водневу бульбашку.
Чим більше кисню, тим більша небезпека вибуху водню в реакторі.
Продовжують існувати дві небезпеки. Перша — та газова бульбашка.
А інша — накопичення радіоактивних матеріалів у гермооболонці.
У суботу ввечері, у випуску новин AP
у нижній частині екрана було написано таке:
«Виявлено ознаки того, що воднева бульбашка в реакторі
може потенційно вибухнути».
…може потенційно вибухнути».
Голова КЯР заявив:
«Можливо, розумно було б евакуювати людей з району».
У ту мить 25 репортерів просто увірвалися до мого кабінету.
«Чи треба нам виїжджати?» Вони кричали на мене.
Хтось з них навіть верещав.
Паніку можна було відчути на дотик.
Тривога наростає, тож багато людей переміщаються до сховищ,
зокрема на спортивну арену, що за 18 кілометрів від станції.
Я не могла зрозуміти, але питала: «Що відбувається?
Ми загинемо?»
Це було як жити на вулкані, до болю стиснувши кулаки від страху.
Що буде з цією електростанцією? Вона вибухне, немов ядерні бомби?
Що насправді означає «розплавлення»?
Страх став сильнішим, бо це був страх невідомого.
Може, зараз воно не проявиться,
але що буде через 25 років, якщо таки стався викид радіації?
Моя жінка була вагітна.
І я прийшов з губернатором і моєю сім'єю до центру евакуації.
Ми хотіли зупинити чутки, які тривожили людей
і лише наводили на них ще більше страху.
Можете пояснити, які ще є небезпеки? Наскільки все небезпечно?
Ми перейдемо до інших варіантів лише тоді,
якщо теперішні наші зусилля виявляться неефективними.
Оскільки тривога через водневу бульбашку зростала,
губернатор Торнбург сказав президенту:
«Я хотів би
отримати від федерального уряду рекомендацію,
щодо того, чи мені потрібно, чи ні вийти за межі плану запобіжної евакуації
й віддати наказ про евакуацію тотальну й повномасштабну.
Та занепокоєння викликав довготривалий ефект такого кроку на ядерну індустрію.
Це дуже складний вибір,
коли в тебе немає чіткого розуміння, що станеться.
Тож пізно в суботу
президент вирішив, що найважливіше, що він міг зробити, — це відвідати реактор
з метою заспокоїти народ.
5 ДЕНЬ
Ми будемо молитися Богу, щоб він дбав про нас посеред усього цього сум'яття
та непевності цього часу.
Ми довіряємо Господу,
що, окрім того, що сталося, більше нічого не станеться.
Коли прилетів президент Картер,
усе практично й далі було значною мірою в повному безладі.
Існувала ймовірність, що воднева бульбашка вибухне.
Але коли президент прибув на Три-Майл-Айленд,
це зміцнило позиції ядерної промисловості:
«Народ, тепер я на вашому боці».
І показало всім: «Ядерна зброя непогана».
Головне завдання президента Картера на Три-Майл-Айленді —
запевнити американців, що їм немає чого боятися.
Головне, чому я прилетів сюди сьогодні, —
щоб як президент отримати якомога більше інформації
про проблеми на атомній станції Три-Майл-Айленда.
І запевнити людей цього регіону,
що робиться все зараз можливе та буде робитися й надалі,
щоб упоратися з цими проблемами.
Президент Картер намагався пояснити:
«Ми знаємо, що робимо. Ми подбаємо про вас.
Небезпеки немає.
Після від'їзду президента
підлеглі Гарольда Дентона провели всі свої розрахунки.
Вони ходили туди-сюди,
аж поки вони не виявили помилки,
яка нарешті підтвердила, що бульбашка водню
не представляла серйозної загрози.
Чи є небезпека для населення навколо?
Не думаю, що тепер є нагальна загроза.
Ситуація стабілізувалася.
Але дуже важливо, щоб при повному охолодженні реактора ця бульбашка…
Я відчув таке полегшення.
Ми впоралися, не погубивши жодного життя.
Для мене фаза термінової кризи закінчилася.
Ця ядерна аварія
викликає у всіх нас занепокоєння.
Ви заслуговуєте
на детальний звіт
і ви отримаєте його.
Я створив незалежну президентську комісію з експертів,
які мають розслідувати причини аварії
та дати рекомендації,
як підвищити безпеку
атомних електростанцій.
7 ДЕНЬ
Тиждень тому почалася аварія
на атомній електростанції Три-Майл-Айленда в Пенсильванії.
І сьогодні цей пошкоджений енергоблок досі викидає радіацію в повітря довкола.
Учені весь ранок літали на гелікоптерах,
вимірюючи радіацію, що витікає зі станції.
Вони мусили дістати водень з реактора.
Тож вони придумали метод,
при якому можна буде випустити благородні гази й усе інше.
Це мало знизити тиск.
Очікуваний на нині викид радіації з електростанції Три-Майл-Айленда
призвів до цілого ряду наслідків.
Але щоразу при відкритті вентиляційного клапана
відбувався неконтрольований викид радіації в навколишнє середовище.
У них не було іншого вибору.
Вони мусили це робити.
НЕБЕЗПЕЧНА БУЛЬБАШКА ВОДНЮ ЗНИКАЄ
На що я наражався я й мої діти протягом цих трьох днів?
ЗАЯВА ПРЕЗИДЕНТСЬКОЇ КОМІСІЇ
І безвідповідальність«Мет-Еда»,
і безвідповідальність КЯР —
як таке могло статися?
І…
Сподіваюся, ми не станемо статистикою
за десять, 20, 30 років, але я знаю, що ми таки будемо статистикою.
У вас хтось помирав від раку?
У мене — так.
Якщо це випаде моєму сину,
моїй дружині чи знову мені… це неправильно.
Ми витратили багато часу, намагаючись визначити,
скільки радіації продовжує й надалі викидатися атмосферу.
КЯР
У фургоні неподалік учений за допомогою комп'ютера
проаналізував зразки повітря, води та рослинності.
Але нам казали, що рівень радіації не суттєвий для здоров'я місцевих.
Усі федеральна медицина заявила,
що людям у районі Гаррісбурга нема чого переживати.
Ми вважаємо, що кількість смертей від раку серед населення
не збільшиться через цей викид радіації.
Один фахівець-ядерник спостеріг той факт,
що за ці сім днів напруги
тривожні повідомлення завдали більше шкоди психологічному стану людей, ніж радіація.
Річ у тім, що жодного разу ні один вид замірювання радіації
не показав рівень забруднення, що був би небезпечним для здорових людей.
Ця індустрія намагалася якомога швидше виправдати себе
одразу після аварії.
І, на жаль, найкращим інструментом для вимірювання радіації є люди.
Не шукаєш — не знайдеш.
Чимало моніторів не могли зафіксувати кількість викинутої радіації.
Кожна доза радіації — це перевищена доза.
Мала радіація завдає трохи шкоди, більша — більше.
ДЖОРДЖ ВОЛД НЕЙРОБІОЛОГ
Ніхто насправді не знає, скільки радіації було викинуто,
бо в нас немає цифр.
Оцінки радіаційного ураження на Три-Майл-Айленді
не збігаються з розрахунками за різними змінними.
Тому кожен, хто каже, що точно знає, скільки радіації було вивергнуто,
або бреше, або дурень.
Незначні сліди радіоактивного йоду
виявили у зразках місцевого молока.
Тепер «Герші» не використовує молока й тестує свої продукти на радіоактивність.
Там, куди станція скидала стічні води, теж виявляють радіоактивний йод.
Коли ми повернулися після евакуації, я хотіла піти в гавань для човнів.
Це було одне з моїх місць для розваг, де можна брати камінчики й жбурляти їх.
Але я пам'ятаю, як я там побачила багато… багато мертвої риби.
І це було по берегах вниз і вверх за течією.
Пам'ятаю, як я собі подумала: «Туди було вивергнуто
щось потужніше, ніж те, про що нам дозволили розповісти».
Люди досі з великою підозрою ставилися до того, що сталося.
Уперше за десять днів губернатор скасував
усі свої накази щодо аварії на електростанції.
Це дозволило відкрити школи,
а вагітним — повернутися додому в радіусі п'яти миль від станції.
На вигляд ніби все нормально, ззовні все нормально.
Але коли ми повернулися,
усе досі залишалося в підвішеному стані.
Я перебував близько електростанції, і…
у деякі дні в роті відчувався металічний присмак.
У дні, проведені навпроти станції,
у нас боліло горло.
Усіх довкола в нашому районі боліло горло.
Мій син каже мені: «Мамо, мене знудило».
Бачу, у нього такий слиз аж зеленого кольору.
І це дуже мене налякало.
Я одразу подзвонила нашому педіатру, і він сказав:
«Джойс, я чесно не знаю».
Одна дівчина, що тоді ще була школяркою,
перебувала не в приміщенні в середу, четвер і п'ятницю,
каталася цілий день на велосипеді по Міддлтауну.
На її шкірі з'явилися виразки.
Коли копав глибше, за розмовою люди зізнавалися,
що в них металічний присмак, подразнення очей, діарея, блювота.
Усе, що з'являється після отримання опромінення.
А радіація має довгострокові негативні наслідки для здоров'я,
які можуть спричинити рак.
Одинадцять тисяч мешканців Міддлтауна
серйозно переживають про своє здоров'я та безпеку.
До аварії я жила собі у своєму маленькому світі.
Не думала про ніяку радіацію, якусь там небезпеку чи ще щось таке.
Ні про що.
Візьміть, будь ласка, флаєр про низький рівень радіації.
Але коли таке трапляється вже з тобою,
коли можеш утратити все…
Під ризиком життя твоїх дітей.
Я зрозуміла, що вже не можу жити у своєму захмарному рожевому світі,
і настав час почитати літературу й з'ясувати, що насправді сталося.
ГЕТЬ СТАНЦІЮ ПОХОВАЙТЕ «МЕТ-ЕД», А НЕ НАС!
Як для Гаррісбурга, це було велике зібрання на сходах Капітолію.
Мітингарі закликали, що час остаточно закрити станцію Три-Майл-Айленда.
Почали скандувати: «Ні ядерній енергії»,
чого ви б ніколи не почули
за звичайних обставин у нашій громаді.
Для такої спільноти, як наша, це, мабуть, частина проблеми.
Ніхто на початках не сумнівався в ядерній енергетиці.
Спонсор сьогоднішнього протесту — «Три-Майл-Айленд».
Станція на Три-Майл-Айленді була зведена в 1977 році,
коли ще нікого не непокоїла ядерна енергія,
і ніхто на нас не звертав уваги.
Але нема нічого ефективнішого за аварію й розплавлення,
що перетворило б тебе з парії на месію.
Були часи, коли я вірила урядовцям.
Та тепер я не хочу, щоб мені навіть щось доводили.
Тому ми тут.
Я почала ходити на громадські слухання.
І там також були представники КЯР.
Вони почали з таких слів: «Опромінення, яке отримали ваші діти,
не більше за те, яке можна отримати, скуривши цигарку
або випивши келих вина».
У штаті Пенсильванія вино й цигарки дітям заборонені.
Звідки у вас дозвіл викидати радіацію, яка рівнозначна їм?
Понад 300 жителів виступили проти міської ради.
Ми візьмемо все це до уваги.
Але був певний сенс ходити на ці різні зустрічі в мерії,
бо я зрозуміла, що коли хтось поставив якесь запитання,
то КЯР дала одну відповідь.
а коли вже на іншій зустрічі запитали те саме,
то вони дали відповідь зовсім інакшу.
Чиновники наполягали, що мешканцям немає про що переживати.
І я подумала: «Вони або брешуть нам,
або не знають, що роблять».
Страх перед загрозою породив один з найбільших антиядерних рухів США.
Ні ядерній бомбі! Ні ядерній бомбі!
Справжнє послання «Китайського синдрому» таке:
якщо далі доручати наше здоров'я й безпеку отаким керівникам,
чия головне мета — досягнути максимального збагачення,
то ми ще побачимо отакі гаррісбурги
Й побачимо зростання епідемії раку,
що вже шалено мчить цією країною.
КРИПТОН-85 — УБИВЦЯ
Пам'ятаю школу в 1965 році. У розпалі війна у В'єтнамі.
Мені дуже не подобалися протестувальники.
Ходять собі по Пенсильванія-авеню, ставлять під сумнів дії нашого уряду.
Та як вони сміють?
З моїх очей різко зірвали рожеві окуляри.
Це мене перемінило.
З домогосподарки на активістку.
І я йшла попри ті самі вулиці по Пенсильванія-авеню,
борючись проти того, що з нами накоїв Три-Майл-Айленд.
Те, що ми робимо сьогодні, важливіше, ніж боротьба з расизмом,
ніж боротьба з сексизмом, ніж боротьба з голодом,
бо я можу відчувати голод!
Можу бачити війну! Відчувати прояви расизму!
Але не можу бачити радіації. Не можу відчувати її запах.
Вистачає раз глянути, і тебе проклято, як стовп соляний.
Аварія на станції Три-Майл-Айленда
миттєво загострила розмови щодо безпеки ядерної енергетики,
і це може поставити під сумнів усе майбутнє ядерної галузі.
ЖОВТЕНЬ 1979 РОКУ ШІСТЬ МІСЯЦІВ ПІСЛЯ АВАРІЇ
Комісія президента на атомній станції Три-Майл-Айленда
представила нині останній звіт.
Усі ключові особи прийшли на слухання,
як і працівники диспетчерської, що були на тій зміні.
Кожного попросили розповісти про ті їхні дії, що ускладнили аварію.
Це я вимкнув на самому початку насоси охолодження реактора.
Мені здається, той факт, що ми не змогли
виявити, що запобіжний клапан був частково відкритим або відкритим,
було, можливо, найбільшою помилкою.
Люди до подій на Три-Майл-Айленді міркували собі:
«Оператор завжди допоможе, коли виникне проблема».
Та ми з'ясували, що оператор станції,
який, на його погляд, робив правильні речі,
насправді зробив те, що дуже шкодило охолодженню активної зони.
А я придушив високий тиск.
ЕДВАРД ФРЕДЕРІК ОПЕРАТОР
Вони перебували в умовах, до яких їх не ніколи не готували.
І було багато випадків непорозумінь і незгод.
Тож вони трохи розгубилися.
Але тоді всі намагалися зробити те, що вважали за потрібне.
Велику кількість помилок, зроблених під час цієї аварії, скоїли люди.
З шести речей, які пішли не так, чотири з половиною були помилками людей.
Решта — це несправність приладів й прорахунок конструкторів.
Президентська комісія заявила, що її голову шокувало одне свідчення.
До аварії на Три-Майл-Айленді постійно повторювалася проблема
із запобіжними клапанами реакторів фірми «Бебкок-енд-Вилкокс».
Це мало застерегти про можливість аварії.
У минулому в КЯР був розвинений певний філософський підхід
щодо безпеки реакторів — що таких аварій бути не може.
Джим Кресвел був інспектором Комісії з ядерного регулювання,
якого направили вивчати цілу низку подій,
які сталися на атомній електростанції «Девіс-Бессе» в Огайо.
РЕАКТОРИ «БЕБКОК-ЕНД-ВИЛКОКС»
У них аварія так і не відбулася, але ризик був досить близько, щоб викликати тривогу.
Тож Кресвел попросив мене про зустріч, щоб обговорити ці проблеми з клапанами.
Ми зустрілися буквально за шість днів до аварії Три-Майл-Айленда.
Я одразу зрозумів,
що проблеми серйозні.
Ми направили доповідну записку в штаб-квартиру КЯР
з проханням терміново вжити заходів щодо цієї проблеми.
КОНТРОЛЮВАТИ СТАНЦІЮ СТАЄ ВКРАЙ СКЛАДНО
Але, на жаль,
відповідь прийшла на другий день після аварії.
Вони написали:
«Не переживайте за цю серію неполадок».
УСІ ПИТАННЯ ПРО БЕЗПЕКУ БУЛО РОЗГЛЯНУТО
Очевидно, зараз і КЯР, і всі хотіли б, щоб інцидент на «Девіс-Бессе»
був більш вивчений і розголошений до Три-Майл-Айленда.
Поки триває розслідування, наші джерела повідомляють,
що КЯР не сприйняла серйозно побоювання Джима Кресвела,
а слідство має за мету радше змусити Кресвела замовкнути, ніж знайти рішення.
За кілька днів до аварії з розплавом палива на Три-Майл-Айленді
Джим Кресвел забив на сполох, та ніхто не слухав.
…що ці аварії не могли статися.
Це не мало статися. Три-Майл-Айленда можна було уникнути,
якби КЯР і керівництво індустрії прислухалися до працівників.
Можливо, після Три-Майл-Айленда тепер уже інша філософія.
Але не існує культури безпеки.
У нас є культура найголовнішої мети.
І ця мета така:
«За будь-яку ціну треба зробити це прибутковим».
Щоб був зиск.
Тому розслідування, проведене комісією президента
і яке вивчало важкість аварії на Три-Майл-Айленді,
було насправді окозамилюванням.
Красно дякую.
Комісія виявила дуже серйозні недоліки
в тому, як і уряд, і керівництво галузі
регулювали й керували атомною енергією.
Але ми не можемо закрити двері
для атомної енергії в Сполучених Штатів.
Цілком очевидно, що президентська комісія
дала нам і американському суспільству
чіткий меседж стосовно ядерної енергії.
Продовжуйте,
але продовжуйте обережно.
Мешканці зони аварії намагаються з цим змиритися.
Це довело, що вони дуже далеко від того,
щоб побачити реалії нашої громади.
Місцеві жителі та урядовці зустріли членів Комісії з розгніваними закликами.
Можна було відчути на дотик
гнів і розчарування.
Коли й де ми нашу думку щодо цих рішень брали до уваги
та й чи взагалі брали?
Коли йдеться про майбутнє та життя твоїх дітей, твоїх…
онуків, правнуків, праправнуків…
це неправильно, це неправильно.
Оприлюднене нині дослідження з ядерного регулювання
повідомляє, що Три-Майл-Айленд прогнав зі своїх домівок 44 тисячі осіб,
і коштував 18,2 мільйона доларів, що пішли на евакуацію та компенсацію зарплат.
Коли пожежі й урагани закінчуються,
то можна повернутися
й все відбудувати.
Ми повернулися, а проблема була досі тут.
Я могла або прийняти те, що вони кажуть,
і плисти за течією,
або стати ковалем своєї долі.
А ще я хотіла дізнатися правду.
Навіть після відвідин президента Картера, після історії з водневою бульбашкою
увесь цей перебіг подій, що трапилися на Три-Майл-Айленді,
мав…
величезний вплив на ядерну енергетику.
Але ніхто не знав напевно, наскільки було пошкоджено реактор.
ЛИПЕНЬ 1982 РОКУ ТРИ РОКИ ПІСЛЯ АВАРІЇ
Досі експерти могли лише здогадуватися,
наскільки насправді було пошкоджено АЕС Три-Майл-Айленда.
Але тепер у техніків будуть безпосередні докази того,
що сталося всередині активної зони реактора.
У липні 1982 року
року нами було виконано процедуру, яку ми назвали «швидким оглядом».
Ми спустили прилади для радіаційного контролю
та камеру в активну зону, де ми могли б оглянути пошкодження.
Були великі дебати між інженерами про те,
наскільки було пошкоджено активну зону реактора.
Тож у нас був прямий ефір та живий звук з активної зони,
а коли він опускав прилади, у кімнаті запанувала повна тиша.
Опускаємо обидва кабелі.
Ми опустилися на пів метра до активної зони.
Уже більше метра.
Більше метра. Хлопці кажуть: «Боже».
Півтора метра. Повільніше. Спробуємо роздивитися.
-Добре. Зараз пригальмую. -Помаленьку…
Дуже засліплює. Ми можемо…?
Чудове фото, Нормане.
Я хотів би знати, що це за чортівня.
Ми виявили, що верхня половина активної зони
буквально завалилася всередину самої себе.
Повсюди валявся
розплав.
Ми пошкодили реактор набагато більше, ніж усі вважали.
Усі помилилися.
Іде мова про масштабне пошкодження активної зони.
Коли вода перестала охолоджувати активну зону, вона оголилася й почала плавитися.
Це означає, що нам бракувало десь пів години до катастрофи,
що призвела б до парового вибуху, який би розтрощив увесь реактор.
Пів години. Я й не здогадувалася про ці пів години.
Господи Боже…
Напруга була скаженою.
Аварія на Три-Майл-Айленді
була найважчою ядерною аварією на американській землі.
Ми й не знали,
що на нас чекає ще одне випробування,
який потенційно буде набагато небезпечнішим за цю аварію.
Переклад субтитрів: Тарас Кунець