‎UN SERIAL NETFLIX
‎20 MARTIE 1983 - CU DOUĂ ZILE ‎ÎNAINTE DE RIDICAREA MACARALEI ROTATIVE
‎După ce apartamentul meu a fost spart,
‎am înțeles că GPU și Bechtel ‎voiau să-mi trimită un mesaj.
‎Am înțeles că încercau ‎să-mi spună să mă retrag.
‎Altfel, urma s-o pățesc.
‎M-a sunat Rick să-mi spună ‎că-i fusese spart apartamentul.
‎Și știam că există o problemă ‎de credibilitate cu poliția locală.
‎Nu eram sigur că era de încredere.
‎Așa că am luat legătura cu FBI ‎și au venit ei la fața locului.
‎De câte ori vorbim cu avertizori ‎de integritate din industria nucleară,
‎știm mereu că ei sunt în pericol.
‎Însă Rick Parks a vorbit
‎despre gravitatea ‎folosirii macaralei rotative
‎în timpul celorlalte fapte rele
‎care au fost dezvăluite brusc
‎despre o posibilă abatere penală ‎la Three Mile Island.
‎Existau indicii că toată povestea ‎despre Three Mile Island,
‎încă de la accident,
‎era o mușamalizare masivă ‎a companiei și a Comisiei.
‎Astfel, acuzația lui Rick
‎a devenit o parte din povestea mai mare ‎care putea distruge industria nucleară.
‎FBI-ul explicase
‎că ancheta privind accidentul era continuă
‎și voiau să răspund la întrebări ‎pentru a-i ajuta să înțeleagă.
‎Dar prima mea întrebare a fost: ‎„Să-mi scot fiii de aici?”
‎Mi-au zis: „Având în vedere scenariul tău,
‎ar fi o idee bună.”
‎Asta m-a convins că eram în mare pericol.
‎A fost o decizie foarte personală ‎aceea de a face dezvăluiri publice.
‎Aveam temeri ca toată lumea.
‎Dar nu am avut de ales.
‎Dacă macaraua aia cădea ‎și punea în pericol viața cuiva
‎sau provoca o scurgere de radiații ‎care să pună lumea în pericol,
‎nu mă mai puteam privi în oglindă, ‎dacă se întâmpla,
‎iar eu nu încercam să fac ceva.
‎Și știam că o să mă coste relația cu B,
‎fiindcă ea nu voia să riște
‎să pățească ceva ea sau copiii
‎și era convinsă că vom muri cu toții.
‎Și trebuie să recunosc ‎că și pe mine mă îngrijora asta.
‎Deci, B a mers ‎la mama ei, în Harrisburg.
‎A fost o despărțire dificilă.
‎Mama ne-a explicat că lucrurile ‎nu se vor rezolva.
‎Am întrebat: „De ce? Ce e?
‎Ce s-a întâmplat? Vă iubeați.”
‎Și mi-a zis…
‎„Trebuia să facem asta.”
‎„Dar de ce?”
‎„Trebuia să facem asta.”
‎Nu prea am înțeles atunci ‎că, probabil, urma să fie…
‎Urma să fie ultima oară ‎când îl văd pe Rick.
‎Când ai de luat o decizie…
‎trebuie s-o iei.
‎Trebuie să suporți consecințele ‎deciziilor pe care le iei.
‎Așa că asta am făcut.
‎Totuși, nu mi-a fost mai ușor.
‎22 MARTIE 1983 ‎ZIUA RIDICĂRII MACARALEI ROTATIVE
‎În dimineața aia, după o noapte albă, ‎a trebuit să dau declarația lui Rick
‎Comisiei de reglementare nucleară, ‎înainte de vot.
‎Tot atunci, Tom a emis ‎un comunicat de presă.
‎Proiectul privind ‎ răspunderea guvernamentală
‎al Institutului de Studii Politice
‎îl reprezintă cu mândrie pe Richard Parks.
‎Dl Parks îi acuză pe Bechtel ‎și pe General Public Utilities
‎cu represalii și hărțuire
‎după ce el și alții au dezvăluit ‎încălcări grave ale asigurării calității
‎în probleme majore de siguranță…
‎Bechtel și General Public Utilities ‎știau că Rick putea argumenta
‎pe tema consecințelor macaralei rotative,
‎expunând riscul unei fuziuni ‎care putea extermina Coasta de Est.
‎Au ținut o conferință de presă ‎pentru a-l contrazice.
‎…sunt convins că activitățile ‎de la Reactorul 2
‎s-au desfășurat ‎având în vedere mereu siguranța.
‎ROBERT ARNOLD ‎PREȘEDINTE, GPU NUCLEAR
‎Nimic n-avea un impact mai mare ‎decât conferințe de presă contradictorii,
‎despre supraviețuirea Coastei de Est ‎a țării noastre.
‎Au fost multe scurtături ‎care presupun un risc foarte grav.
‎Problemele de siguranță ‎ridicate de dl Parks
‎au fost discutate și abordate în detaliu.
‎În același timp, ‎am dat declarația Comisiei.
‎Au fost discuții între comisari.
‎Apoi, au intrat în pauză.
‎Dar m-am temut că Comisia ‎va merge mai departe
‎și că va considera ‎că e un avertizor comun.
‎Suntem alarmați că experiența dlui Parks
‎se potrivește cu a multor alți muncitori ‎care ne-au contactat.
‎Aș vrea să-i dau cuvântul ‎pentru a-și descrie experiența.
‎Știam că nerespectarea siguranței ‎la Three Mile Island,
‎după patru ani de la accident,
‎avea să distrugă industria nucleară.
‎Tot ce știu e că am sprijinit ‎mereu energia nucleară.
‎Încă o sprijin,
‎dar nu sprijin acel sistem de management.
‎Nu există nicio scuză în nicio industrie, ‎darămite în cea nucleară,
‎să ignori total ‎problema care ți se semnalează
‎și să-i amuțești,
‎să-i strângi cu ușa ‎pe cei care semnalează.
‎Deocamdată nu au folosit ‎macaraua rotativă?
‎Nu, dle. Slavă Domnului!
‎Dle Parks, vă așteptați ‎să mai fiți angajat?
‎Nu-mi pasă, dle.
‎Comisarii din Comisia ‎de reglementare nucleară s-au întors.
‎Nu știam ce se va întâmpla.
‎Apoi, au încheiat ședința concluzionând:
‎„Nu vom permite macaralei rotative ‎să continue operațiunile de curățare.”
‎Acesta e rezultatul votului.
‎Mi-au dat lacrimile.
‎Misiunea de a opri folosirea ‎macaralei rotative era îndeplinită.
‎Îi opriserăm brusc.
‎Când povestea a fost publicată în presă, ‎am început să văd clar
‎cât de gravă era problema asta.
‎Am fost foarte recunoscătoare
‎fiindcă știam că poziția lui ‎urma să aibă consecințe.
‎Din fericire, Rick a ales să facă ‎ce era bine.
‎Am mers la RNC ‎și le-am zis că am fost amenințat.
‎Însuși Lake Barrett
‎mi-a zis că totul era în regulă ‎la macaraua rotativă.
‎Nu m-am uitat la conferința de presă, ‎dar am auzit de ea.
‎Cum aveau să riposteze ‎împotriva oricui spunea adevărul,
‎că era corupție și că nimic nu era sigur.
‎N-am auzit că fusese exclus din industrie
‎sau așa ceva.
‎N-am auzit să fi fost ‎avertizor de integritate.
‎Poate că era. Nu știu.
‎Uneori, nici nu știu ce e un avertizor, ‎fiindcă emoțiile devin prea mari,
‎dar, în ceea ce mă privește,
‎ne-am ocupat de sănătate ‎și de siguranța publică.
‎De asta m-am ocupat eu.
‎La scurt timp după declarațiile mele,
‎s-a anunțat că va fi ‎o anchetă a Congresului,
‎iar conducerea era furioasă.
‎Erau chiar opăriți.
‎M-am mutat din apartamentul meu ‎în altă casă de care nu știa nimeni,
‎căci compania a disponibilizat ‎mulți oameni, a oprit activitatea
‎și a dat vina pe „acuzațiile tâmpite ‎ale lui Rick Parks”.
‎Tot ce avea legătură ‎cu curățarea era suspendat
‎până la terminarea anchetei.
‎APRILIE 1983 ‎DUPĂ PATRU ANI DE LA ACCIDENT
‎După primele anchete ‎ale accidentului s-a decis:
‎„Da, e cel mai grav accident comercial ‎din istoria SUA, dar n-a murit nimeni.
‎Să continuăm!”
‎Asta nu e povestea ‎centralei Three Mile Island.
‎După declarațiile lui Rick Parks,
‎numărul abaterilor ieșite la iveală
‎prin procesul de audiere ‎a fost extraordinar.
‎Un juriu federal a decis
‎că n-a fost doar un accident ‎la Three Mile Island.
‎Operatorii centralei au falsificat ‎rapoarte de siguranță
‎ca să nu oprească reactoarele.
‎Acuzarea acuză Metropolitan Edison ‎de comportament infracțional…
‎DAVID QUEEN ‎AVOCAT
‎…și de abateri de la lege ‎începând din 1978.
‎Chiar înainte să se termine construcția,
‎conducerea companiei ‎falsifica date despre rata scurgerii
‎și a distrus documente
‎ca să poată ține centrala deschisă ‎când trebuia închisă.
‎Documentele depuse la guvern
‎arată că înainte de deschiderea ‎centralei, în decembrie anul trecut,
‎erau multe defecțiuni ‎ale sistemelor de siguranță.
‎Una dintre supapele
‎care era, probabil, avariată ‎ca urmare a scurgerilor
‎era cea care s-a blocat deschisă.
‎Cu luni înainte de accident, ‎managerii centralei TMI
‎au ascuns scurgerile ‎sistemului de răcire a apei
‎de autoritățile guvernamentale ‎și au pregătit condițiile dezastrului.
‎Problema falsificării scurgerilor…
‎N-am fost atent.
‎Adică, nu…
‎Îmi amintesc că am auzit și am știut ceva.
‎Nu știam dacă e un pericol real ‎care să provoace un accident
‎sau nu.
‎Nu pot vorbi despre asta.
‎Dar n-am auzit niciodată să fi fost…
‎atât de important, dar…
‎Avocatul american a atacat puternic
‎nu doar compania pentru abaterea penală,
‎ci și Comisia de reglementare nucleară.
‎Și nimeni de acolo nu a făcut niciun efort ‎ca să rezolve problema.
‎Comisia nu poate oferi ‎un nivel acceptabil de siguranță
‎pentru centralele nucleare ale țării.
‎Din păcate, NRC i-au lăsat să scape.
‎Nu interpretezi regulile în folosul tău!
‎Nu falsifici documente!
‎Nu distrugi documente!
‎Nu exploatezi o centrală nucleară ‎încălcând regulile
‎și încălcând legea!
‎Am aflat și cea mai mare eroare
‎care a pus lumea în pericol extrem.
‎Compania a mințit intenționat ‎în prima zi a accidentului.
‎ZIUA ACCIDENTULUI ‎ORA 13:50
‎În prima zi, la ora 13:15,
‎a avut loc o bufnitură puternică,
‎pe care au auzit-o toți cei ‎din camera de control.
‎Eliberaseră hidrogen gazos în container.
‎Dacă dai drumul gazului pentru grătar
‎și nu-l aprinzi imediat cu chibritul, ‎obții o flacără mare.
‎N-a fost o explozie.
‎N-a existat o undă de șoc supersonică, ‎dar a fost o ardere mare de hidrogen.
‎A fost o explozie. Hidrogenul explodează.
‎Se pot vedea pozele. ‎Telefoanele lor erau aproape topite,
‎butoaiele de petrol erau ‎complet prăbușite.
‎Oricine a crezut ‎că n-au fost avarii înainte
‎a știut că au fost avarii după aceea.
‎În privința accidentului, se știe
‎că n-a fost înțeles în prima zi ‎și că nimeni n-avea habar ce e.
‎O minciună sfruntată!
‎După mărturia operatorilor ‎și după rezultatele anchetei,
‎sala de control știa despre arderea ‎cu hidrogen din acea zi.
‎Și asta a fost o criză gravă,
‎în câteva minute, ‎putând să moară sute de mii de oameni,
‎întreaga zonă a Pennsylvaniei centrale
‎fiind contaminată permanent de radiații.
‎Dar avocatul companiei i-a făcut pe câțiva ‎să-și schimbe mărturia și a spus:
‎„Nu credeam că arderea cu hidrogen a fost ‎importantă în prima zi.”
‎Eu n-am știut.
‎N-o să spun că n-a existat nimeni
‎care n-a înțeles ‎de la început ce se întâmpla.
‎Nu știu.
‎Unii dintre noi, cei veterani,
‎când am auzit, am știut exact ce e,
‎dar informația n-a ajuns ‎în sistemul de analiză
‎la cei care trebuiau să înțeleagă, ‎în sala de control.
‎În mijlocul acestui accident,
‎compania a insistat să-l minimizeze.
‎Siguranța e adecvată…
‎Întrebați Comisia! ‎Sunt sigur că vor acționa.
‎Mă îndoiesc de fuziune…
‎La început, mulți au depus mărturie
‎că au înțeles exact ce însemna ‎explozia de hidrogen,
‎că însemna că miezul se topea
‎și că puteau fi eliberate ‎cantități de radiații eliberate.
‎Nimeni nu i-a zis ‎guvernatorului din Pennsylvania.
‎Pericolul era eliberarea de cantități ‎letale de radiații în prima zi,
‎în timp ce copiii mergeau la școală, ‎iar oamenii lucrau la ferme.
‎Viețile acestor oameni era în pericol ‎și nimeni nu le-a spus.
‎Nu credem că ar trebui evacuată ‎zona Middletown…
‎Trebuia să fi decis evacuarea ‎în prima zi a accidentului.
‎Firește, n-au făcut-o.
‎RIDICAREA MACARALEI ROTATIVE ‎24 IULIE 1984
‎A durat cinci ani să se ajungă ‎la etapa de aseară
‎în curățarea reactorului nuclear ‎de la Three Mile Island.
‎E cel mai mare pas până acum ‎în procesul de curățare.
‎Muncitorii au ridicat capacul ‎reactorului nuclear afectat al centralei
‎pentru prima dată ‎după accidentul din 1979.
‎Când au pus macaraua în funcțiune, ‎fusesem deja concediat.
‎Când au testat macaraua, a funcționat.
‎Când au folosit macaraua și au atașat-o ‎la capacul vasului reactorului, au eșuat.
‎Macaraua se blocase în diferite puncte.
‎Asta se întâmpla după multe reparații.
‎Dacă ar fi făcut asta acum un an,
‎cine știe ce fel de dezastre ‎am fi putut avea.
‎Probabil că a fost
‎cea mai mare ușurare a vieții mele.
‎De asta nu accepți ‎scurtături în industria nucleară.
‎După aceea,
‎Bob Arnold a demisionat
‎din cauza integrității discutabile ‎a conducerii.
‎Agentul-șef al Comisiei, ‎Lake Barrett, a demisionat și el.
‎Nu mi-am dat demisia. Adică, să fie clar!
‎Nu e adevărat. Am fost… ‎Am fost repartizat și am cerut asta. Da.
‎Motivul a fost ca fiul meu ‎să meargă la liceu în Maryland
‎și să nu schimbe liceul ‎în timpul semestrului.
‎Plecarea mea n-a avut nicio legătură
‎cu aceste evenimente ‎și cu macaraua rotativă
‎de care știu.
‎MAI 1985 ‎DUPĂ ȘASE ANI DE LA ACCIDENT
‎Comisia de reglementare nucleară ‎poate vota săptămâna viitoare
‎dacă va reporni reactorul nedeteriorat ‎al centralei din Pennsylvania.
‎GPU insistă că reactorul 1 ‎al centralei Three Mile Island,
‎care n-a fost avariat în accident,
‎poate fi repornit în siguranță, ‎cu țevile reparate
‎și operatori special instruiți.
‎Tot panoul de monitorizare a radiațiilor…
‎Chiar și după acuzarea companiei,
‎Comisia și compania făceau tot ce puteau,
‎de teama că acest accident ‎ar fi ucis industria,
‎și erau hotărâți ‎să repornească Unitatea 1,
‎ca să arate că se pot întoarce.
‎Statul Pennsylvania ‎și locuitorii din apropiere
‎sunt clar împotrivă.
‎AVEM ÎNCREDERE ÎN DOMNUL ‎NU ÎN TMI
‎Acum știam că au mințit. Știam pericolul.
‎Și am hotărât că vom face tot ce putem
‎ca să rămână închisă.
‎Pentru că îmi iubesc casa, ‎îmi iubesc copiii, fac asta.
‎Suntem mame, tați, avem copii, nepoți.
‎Nu suntem statistici. Suntem oameni.
‎Nu mai existase un dezastru nuclear ‎comercial în țara asta.
‎Am fost primii.
‎Și ar fi trebuit să primim asigurări ‎că acea companie nu se va redeschide.
‎Operatorii TMI au arătat ‎investiții de 100.000.000 de dolari
‎care ar fi garantat ‎redeschiderea centralei,
‎în timp ce adversarii TMI spun ‎că opoziția lor e la fel de puternică.
‎Toată viața noastră ‎putea depinde de centrală
‎și nu puteam să nu lupt.
‎E compania care a avut cel mai mare ‎accident nuclear comercial
‎din istoria energiei nucleare.
‎Nu-mi pot spune nimic ‎ca să mă liniștească.
‎NU REDESCHIDEȚI
‎Adevărul s-a aflat de-a lungul anilor
‎și a măcinat credibilitatea
‎care încă bântuie industria nucleară.
‎E unul dintre momentele din istorie ‎care e un punct de cotitură.
‎Repornirea centralei era un simbol
‎pentru supraviețuirea ‎energiei nucleare în America.
‎Se ducea o luptă aprigă ‎pentru redeschiderea centralei,
‎iar GPU a făcut toate eforturile.
‎L-au adus pe amiralul Rickover, ‎părintele Marinei Navale
‎la Three Mile Island.
‎El a avut o influență uriașă ‎asupra mai multor comisari,
‎asupra industriei, în general,
‎și a asigurat că redeschiderea ‎Three Mile Island e sigură.
‎Aș locui chiar…
‎Dați-mi un loc chiar în clădirea asta ‎și aș locui chiar aici!
‎Dar n-am crezut ‎că centrala se va redeschide
‎având în vedere dovezile
‎că oamenii ăștia ‎n-aveau resursele, caracterul,
‎integritatea de a lucra în siguranță.
‎Nu lași un infractor ‎să opereze o centrală nucleară, nu?
‎VOTUL PENTRU REDESCHIDEREA UNITĂȚII 1 ‎29 MAI 1985
‎Cred că erorile majore de management ‎care au existat în 1979 au fost corectate.
‎- Cine e pentru? ‎- Bine.
‎- Cine se opune? ‎- Nu.
‎Ucigași! Ucigași naziști, asta sunteți!
‎- Vreți să… ‎- Ne omorâți copiii!
‎Sunteți criminali!
‎Cred că am terminat chestiunea ‎pentru care am venit…
‎Accidentul de la Unitatea 2 ‎a fost traumatizant pentru localnici.
‎Fără îndoială.
‎Oamenii au reacționat emoțional ‎la deschiderea Unității 1? Clar.
‎Am votat nu!
‎Demonstrațiile de protest ‎au început la Three Mile Island
‎în decurs de câteva ore ‎de la decizia de redeschidere, din 29 mai.
‎Dar a fost un proces foarte extenuant, ‎de mulți ani și foarte scump
‎pentru asigurarea ‎că deschiderea centralei nu e periculoasă.
‎Am fost șocată!
‎Am fost de-a dreptul șocată!
‎Nu-mi venea să cred.
‎După ce compania a fost acuzată ‎de înșelăciune,
‎pentru minciună ‎și falsificarea ratelor de scurgere…
‎Dar e în regulă. Pot deschide centrala.
‎Au transmis întregii comunități:
‎„Voi nu contați.
‎Nu contează ce credeți, ‎ce faceți sau unde locuiți.
‎E mai important ca noi să facem bani.”
‎Nu există nicio scuză rezonabilă ‎pentru asta. Niciuna!
‎În plus, am aflat mai târziu
‎că susținerea centralei ‎de către amiralul Rickover e subminată
‎de o contribuție de 380.000 de dolari
‎pentru fundația educațională ‎a dlui Rickover.
‎Pe lângă asta, fiul amiralului Rickover, ‎Robert, a declarat
‎că tatăl lui era clinic senil ‎când și-a declarat susținerea.
‎Personal, nu cred că Unitatea 1 ‎ar fi trebuit să repornească.
‎Mă bucur că amiralul Rickover ‎nu e-n viață să mă audă,
‎fiindcă nu l-am contrazis niciodată.
‎Ce a învățat industria din asta
‎e că poți minți, trișa, ‎falsifica documente,
‎poți intimida, hărțui lucrătorii, ‎poți fi condamnat pentru o infracțiune,
‎dar poți obține o licență ‎pentru un reactor nuclear.
‎Asta e lecția de la Three Mile Island.
‎De când centrala Three Mile Island ‎a reintrat în funcțiune în 1985,
‎anxietatea cauzată de accident continuă.
‎În fața unei amenințări ‎nucleare invizibile,
‎comunitățile au îndoieli serioase ‎cu privire la siguranța lor.
‎Când am plecat de la Three Mile Island,
‎am încercat pe cât am putut ‎să uit de acel loc.
‎Dar nu l-am uitat niciodată ‎și nici n-am trecut peste asta.
‎Mă mai tulbură și acum uneori.
‎Mă deranjează până-n adâncul sufletului
‎că a trebuit să trec prin asta
‎ca să-mi facem treaba,
‎aceea de a proteja publicul.
‎Oamenii trebuie să afle ‎ce s-a întâmplat cu lumea de aici,
‎cu ce mai au încă de-a face.
‎Și, cum, după 40 de ani, ‎efectele urâte încă se mai arată.
‎Comisia, autoritățile ‎ne-au vândut pe nimic
‎fiindcă n-au vrut să suporte consecințele.
‎Marele mister de la Three Mile Island e ‎cât de multă radiație a fost eliberată,
‎dar problema e că multe date ‎nu au fost supuse
‎unei analize științifice riguroase.
‎Când s-a produs fuziunea,
‎nu existau referințe istorice ‎despre ce să facem.
‎Așadar, Comisia de Reglementare Nucleară ‎n-a avut un plan organizat.
‎Majoritatea radiațiilor
‎au fost eliberate în trei zile,
‎dar nu aveau echipamente de monitorizare ‎a nivelului înalt de radiații.
‎Așa că a devenit o presupunere științifică
‎despre câtă radiație ‎a fost eliberată în mediu.
‎Departamentul de sănătate al statului
‎promisese că vor duce la capăt ‎un studiu de sănătate
‎pentru locuitorii pe o rază de opt km ‎de centrala Three Mile Island.
‎Pe măsură ce studiul se desfășura, ‎noi n-am fost contactați.
‎Așa că Paula a contactat ‎o prietenă din cartier
‎despre care știa că lucrează la sondaj.
‎A zis: „Mi-au spus ‎că nu stai într-o rază de opt km.”
‎Asta e o minciună sfruntată.
‎Indiferent de unde ai măsura ‎poziția pe insulă,
‎noi suntem pe o rază de opt km.
‎Așadar, m-am îngrijorat mult: ‎„De ce n-au vrut să ne includă?”
‎Eram îngrijorat, cu siguranță, ‎de expunerea mea.
‎M-au supravegheat câțiva ani.
‎Din fericire, n-au existat ‎efecte pe termen lung.
‎Deci, a fost…
‎Am avut noroc.
‎După părerea mea, industria nucleară
‎a ratat cea mai bună oportunitate ‎pentru relații publice.
‎Putea spune:
‎„S-a întâmplat cel mai rău lucru ‎care se putea întâmpla
‎și nimeni n-a suferit ‎din expunerea la niveluri de radiații
‎care să provoace ‎orice fel de efect biologic.”
‎Au pornit pe o rază de 30 km.
‎N-a existat niciun indiciu ‎al unui tipar anormal de cancer.
‎În 1985, Ministerul Sănătății se grăbea ‎să exonereze compania,
‎dar nimeni sănătos la cap ‎nu putea concluziona
‎imediat după accident
‎efectele negative ‎ale expunerii la radiații.
‎Nu așa apare cancerul de la radiații. ‎E o perioadă de latență.
‎Deci, pentru totdeauna, ai în minte, ‎ca o umbră întunecată, o întrebare:
‎„O să-mi facă rău sau o să mă omoare?”
‎Și, mai important,
‎ar putea avea un impact ‎asupra ADN-ului copiilor pe viață.
‎Soțul meu a fost diagnosticat ‎cu Tiroidită Hashimoto după accident,
‎o boală care atacă glanda tiroidă.
‎Endocrinologul l-a întrebat ‎dacă locuiește lângă Three Mile Island.
‎Îmi amintesc că m-am gândit ‎că copiii mei erau condamnați.
‎Chiar credeam că sunt condamnați.
‎Și, recent, fiica mea cea mai mică
‎a avut o tumoare fibroasă ‎de peste zece kg.
‎Problema cancerului în comunitate ‎e foarte personală pentru mine.
‎Am avut și eu cancer.
‎Și nepoata mea, la 18 ani, ‎a avut limfom non-Hodgkin.
‎Îmi pare foarte rău pentru ei.
‎Chiar îmi pare.
‎Erau oameni buni.
‎Nu cred că bolile au avut legătură ‎cu Three Mile Island.
‎Probabil că ei cred asta, dar…
‎Dacă asta cred ei, nu e așa.
‎Expertul-șef privind rata cancerelor ‎din comunitatea Three Mile Island
‎a analizat nivelul radiațiilor ‎și direcția din care bătea vântul,
‎în jurul râului Susquehanna,
‎și a găsit o incidență de cancer ‎de două, trei ori mai mare
‎în zona unde se afla radiația
‎în comparație cu dealurile din jur, ‎unde nu existau radiații.
‎Poți găsi o persoană izolată
‎care să-ți spună o poveste care ‎probabil nu e legitimă științific?
‎Sigur. Poți găsi.
‎Poți face astfel o emisiune minunată
‎care să sperie oamenii ‎și să-ți aducă audiență.
‎Dar ar fi un gunoi.
‎Acum câțiva ani,
‎de aici, în jurul brațului, ‎în jurul sânilor,
‎până în zona pelvisului, ‎eram plină de limfoame.
‎A durat ani și ani de zile ‎ca la Nikki să se vadă
‎reacțiile la expunerea la radiații ‎când era mică.
‎Și sunt total convins că tot cancerul ei
‎e rezultatul expunerii la radiațiile ‎de la Three Mile Island.
‎Mă scuzați.
‎Vă pot întreba un pic…
‎Sigur.
‎Ce e cu tusea?
‎E…
‎N-am glande salivare și nici…
‎glande limfatice pe partea asta.
‎Uneori mă sufoc așa de mult ‎încât nu mai pot vorbi,
‎nu mai pot respira ‎și trebuie să mă eliberez.
‎De la ce?
‎Cancer. Cancer la gât.
‎Cred că l-am făcut ‎din cauză că am lucrat în domeniu,
‎dar am fost și fumător.
‎Deci, există mereu acel „dar”
‎care te împiedică ‎să afirmi cu certitudine.
‎De asta Comisia de reglementare nucleară ‎scapă de toate.
‎Centrala a emis ‎o cantitate enormă de radiații.
‎Sunt prea mulți oameni ‎care au prea multe simptome
‎care m-au convins
‎că nivelul expunerilor de vârf ‎putea fi atât de mare
‎încât să existe efecte biologice ‎de lungă durată
‎care ar putea conduce la un cancer.
‎Nu poți șterge niciodată trauma
‎pe care unii oameni o au ‎de peste 40 de ani
‎și un oraș care trebuie să-și revină.
‎Faptul că Rick m-a căutat
‎a fost felul lui de a spune: „E timpul.
‎E timpul să spunem povestea.”
‎Bună, puștoaico!
‎Arăți minunat.
‎Îmi pare rău pentru mama ta.
‎Doamne!
‎Nu l-am văzut pe Rick de atâția ani!
‎Imediat după ce a aflat că am cancer,
‎m-a căutat.
‎Simt că centrala Three Mile Island ‎a avut un rol central în viața mea
‎de când am pus piciorul acolo și…
‎mi-aș fi dorit să nu fie așa.
‎Și eu cred la fel.
‎De când timp e în remisie?
‎De doi ani deja.
‎A fost un drum lung.
‎- După cum știi și tu. ‎- Da.
‎Da. E oribil.
‎Te-a întrebat cineva pe tine ‎sau pe mama ta
‎ce-am pățit după ce am vorbit?
‎De ce am dispărut dintr-odată?
‎Mama n-a vorbit prea des despre asta.
‎Știam că se teme.
‎Era speriată de moarte.
‎Am avut inima frântă de două ori în viață.
‎Odată a fost cu mama băieților
‎și o dată a fost cu mama ta.
‎Da, am fost rupt în bucăți.
‎Mama ta m-a implorat în ultima clipă ‎să nu dezvălui nimic.
‎Fiindcă știa, așa cum știam și eu,
‎că aveam să plătesc un preț.
‎Mi-a distrus viața.
‎Ți-a distrus și ție viața, cu siguranță.
‎Ne-au făcut să suferim mult ‎sau poate că ne-au distrus cu totul.
‎Și dacă eu și mama ta am fi găsit o cale
‎prin care să fi putut ieși din nebunia aia
‎fără să dezvălui nimic, aș fi făcut-o.
‎Dar n-am găsit nicio cale.
‎- Crezi că am fost prost? ‎- Nu.
‎Cred că ești eroul meu.
‎Cred că ești curajos.
‎Ești foarte special pentru mine.
‎Cred că ceea ce ai făcut ‎și ceea ce încă faci
‎după atâția ani, e corect
‎și îmi pare rău că ți-a distrus viața.
‎Nu cred că ar trebui ‎să existe daune colaterale
‎pentru cineva care încerca ‎să facă ce trebuia
‎din motive întemeiate.
‎Te iubesc, puștoaico.
‎Am avut ocazia, ‎ca mulți alți bătrâni, să reflectez.
‎După tot ce mi s-a întâmplat ‎la Three Mile Island,
‎mi-am schimbat perspectiva ‎asupra vieții și a oamenilor.
‎Dar, dacă mă întrebați azi, pentru viitor,
‎a meritat să creez această forță?
‎Accidentul a avut loc ‎la centrala Cernobîl din Ucraina.
‎Nu se poate spune câtă pagube
‎a putut cauza acel nor de radiații.
‎E mult mai grav decât incidentul ‎de la Three Mile Island din 1979.
‎Acum zece ani, guvernul SUA ‎a condamnat
‎coșmarul centralei nucleare ‎Three Mile Island.
‎Nu s-a mai semnat niciun ordin
‎pentru o centrală nucleară comercială ‎nouă în Statele Unite.
‎După cum s-a demonstrat, omul e arogant
‎și crede că poate crea ‎orice vrea să creeze,
‎care să reziste ‎celor mai rele efecte ale naturii.
‎Asta e o presupunere falsă.
‎Exploziile la reactorul Fukushima
‎după cutremurul devastator și tsunami
‎alimentează temerile ‎unei fuziuni nucleare.
‎Se pune întrebarea ‎dacă viitoarele dezastre pot fi prevenite.
‎Centrala nucleară Three Mile Island ‎e închisă oficial
‎motivul fiind competiția ‎pentru alte surse de energie.
‎Deși centrala se închide,
‎va dura zeci de ani până se va termina ‎curățarea de un miliard de dolari.
‎Încă mai cred în promisiunea ‎energiei nucleare.
‎Fiecare țară va trebui să investească ‎în noi tehnologii de energie curată.
‎Centralele nucleare ‎închizându-se în masă în SUA,
‎în următorii zece ani,
‎furnizarea de energie către rețea ‎va scădea de la 21% la 7%.
‎E o criză energetică modernă ‎care are nevoie de soluții
‎și trebuie să păstrăm energia nucleară.
‎Dar nu vom avea niciodată ‎o industrie nucleară viabilă în țara asta
‎până nu renunțăm să vedem doar profitul.
‎Profitul nu poate fi mai important ‎decât siguranța nucleară.
‎Deci, nu am regrete.
‎Având în vedere aceleași circumstanțe, ‎aș face-o din nou,
‎știind prețul pe care-l voi plăti,
‎știind că ar fi putut fi ‎sfârșitul industriei nucleare.
‎Și am așteptat 37 de ani ‎să spun povestea asta.
‎Poftim!
‎DE LA ACCIDENTUL DIN 1979,
‎S-AU MAI CONSTRUIT ‎DOAR DOUĂ REACTOARE ÎN SUA.
‎SIGURANȚA LOR E PUSĂ LA ÎNDOIALĂ ‎ȘI AU DEPĂȘIT BUGETUL CU MILIARDE.
‎N-A FOST DESCHIS NICIUNUL.
‎COMISIA ȘI MET-ED ‎AU FOST ÎNTREBATE DESPRE INTENȚIA
‎DE A ASCUNDE INFORMAȚII ‎LA MOMENTUL ACCIDENTULUI.
‎FIRST ENERGY, PROPRIETARA MET-ED, ‎A REFUZAT SĂ COMENTEZE.
‎COMISIA A RĂSPUNS CĂ DECLARAȚIILE ‎DIN TIMPUL ACCIDENTULUI ȘI DE DUPĂ
‎S-AU BAZAT „PE ANALIZE INDEPENDENTE ‎ALE CELOR MAI BUNE INFORMAȚII”
‎ȘI SUSȚINE CĂ „ÎN LUNILE DE DUPĂ ACCIDENT,
‎DEȘI S-AU SUSPECTAT ‎EFECTE ADVERSE ALE RADIAȚIILOR
‎ASUPRA OAMENILOR, FAUNEI ȘI FLOREI,
‎N-A PUTUT FI CORELAT NICIUNUL ‎CU ACCIDENTUL.”
‎Subtitrarea: Daniel Onea