‎Sunt șocată că trăiesc.
‎Mă obsedează ideea respingerii.
‎În orice clipă, corpul meu poate spune ‎că nu-și mai acceptă noul oaspete.
‎Sunt un miracol care merge pe frânghie.
‎UN SERIAL NETFLIX
‎De asta-mi doresc să las trecutul în urmă
‎Vreau să vii cu mine
‎În brațele tale să mor, scumpă iubită
‎Scuze pentru poză.
‎Stai liniștită. ‎Nu e cel mai bun unghi al meu.
‎Pot boxa la Olimpiadă
‎Te pot implora să mă ierți
‎Mă pot muta la La Castellana
‎Unele cântece te sfâșie.
‎Apă rece dimineața
‎Da, unele cântece pot ‎să te sfâșie în două.
‎Îți pot fi șofer devotat, femeie
‎Pot fi tot ce-ți imaginezi
‎Grație iubirii tale m-am renăscut
‎Ai fost suflul vieții
‎- Nu. ‎- Ba da.
‎Dacă vei pleca, ce se va alege de mine?
‎- Mersi. ‎- Sigur.
‎Acest cântec începe ‎să fie cuprins de tristețe
‎Vreau să mă însor cu tine
‎Să-ți stau alături
‎Să fiu binecuvântat de dragostea ta
‎De asta-mi doresc
‎Să-mi las trecutul în urmă
‎Vreau să vii cu mine
‎În brațele tale să mor, scumpă iubită
‎Toată lumea afară!
‎Camera mea!
‎- Uite-o. ‎- Camera mea!
‎Vino!
‎Lasă-mă aici.
‎Băga-mi-aș!
‎Scuze.
‎Scuze! Pardon!
‎Soția mea e înăuntru. Stai!
‎Futu-i…
‎- Ești teafără? ‎- Mulțumesc că ne-ai salvat.
‎Pe „noi”?
‎Aș muri dacă aș pierde-o.
‎- Ce dezastru! ‎- E și păcat.
‎Cum te pot răsplăti ‎pentru că mi-ai salvat viața?
‎- Cred că faci din țânțar armăsar. ‎- Ba nu.
‎- Și uite! ‎- Ce?
‎- O felie de pizza ar merge la fix. ‎- Nu e nevoie, zău.
‎Tuturor le place pizza. Eu o ador.
‎Nu că nu mi-ar plăcea pizza. ‎Dar nu-mi place pizza asta.
‎De fapt, dacă vrei să te revanșezi…
‎Poftim.
‎- Ai o pizzerie? ‎- Da.
‎- Serios? ‎- Camila?
‎Unde ai fost? Te-am sunat.
‎Zacarías, ce mă bucur că ai venit!
‎Ți-l prezint pe Simón.
‎- Simón… ‎- Simón. Salut.
‎El e Zacarías, soțul meu.
‎Simón m-a salvat la concert. ‎Nu știi ce nebunie a fost.
‎- Mersi c-ai ajutat-o. ‎- Desigur.
‎N-ai zis că nu mergi? Ce s-a întâmplat?
‎Știi că-mi place să mă contrazic. ‎Ce să zic?
‎În plus, îmi place Carlos Vives.
‎- A fost oribil. Eram… ‎- Putem pleca?
‎Da, să mergem.
‎- Mi-a părut bine. ‎- Și mie.
‎- Simón Duque. ‎- Camila Duarte.
‎Să mergem.
‎Nu!
‎Nu, vă rog!
‎Nu!
‎Iartă-mă.
‎- M-ai speriat. ‎- Nu te-am văzut. Ce e?
‎Am avut un coșmar groaznic.
‎Serios?
‎Ce ai visat?
‎Mă înecam și aveam alt chip…
‎Visele astea-s o nebunie.
‎Mai știi că nu visam deloc?
‎Nu.
‎E ciudat. Am început să am coșmaruri ‎după transplant.
‎Oare inima poate visa?
‎Nu ești atent, nu-i așa?
‎Crezi?
‎Cred că te excită coșmarurile mele.
‎Picioarele tale-s de vină. ‎Sunt un pericol pentru omenire.
‎- Ascultă… ‎- Ce?
‎Tot nu pot.
‎Încă nu mă simt pregătită.
‎Nu știu ce am.
‎Fugi de mine sau înspre mine?
‎Mâncăm niște ‎chilaquiles ‎cu ‎salsa verde?
‎Chila-ce?
‎Sau ‎arepa‎ venezuelene?
‎Tată, lasă bufoneriile. E prea devreme.
‎Ce e? Ești ocupată sau ceva?
‎Zău, nu e amuzant. Tu nu te auzi?
‎Liniștește-te, încercam doar…
‎Ce?
‎Să te prefaci că totul e bine?
‎Sau ai de gând să fii ca mătușa Gabby, ‎să spui că moartea nu există
‎și că toți suntem unul?
‎Nu, încercam să te fac să surâzi.
‎Dar nu surâd, tată.
‎Nu.
‎Fiindcă, de când i-au furat mamei inima,
‎parcă mi-au furat-o și pe a mea.
‎Dar ea a fost mai norocoasă, ‎căci eu trăiesc.
‎Ascultă…
‎Trebuie să învățăm ‎să trăim și să zâmbim din nou.
‎Fără ea.
‎Și să facem curat în bucătărie
‎fiindcă altfel, ‎rămâne la cheremul gândacilor.
‎Uite cine zâmbește!
‎Mama spunea mereu așa despre gândaci.
‎Da.
‎Nu te întrebi niciodată…
‎cine umblă cu inima mamei în piept?
‎Ba da.
‎Tot timpul.
‎Vino!
‎Ești în formă perfectă, Camila.
‎Nu aud nimic care să nu fie în ordine.
‎S-o fi auzit ieri-noapte, dle doctor.
‎Inima mea parcă încerca să-mi spună ceva.
‎Ai un organ sănătos ‎care e în condiție perfectă,
‎dar încă se acomodează cu noua sa casă.
‎Acordă-i timp!
‎Se pare că nu mă place.
‎E ciudat, domnule doctor,
‎pentru că uneori mă uit în oglindă
‎și parcă văd altă persoană.
‎E efemer, dar așa simt.
‎Beneficiarii transplanturilor nutresc ‎falsa idee
‎că o parte din viața donatorului ‎s-a transferat în ei.
‎Dar nu e așa.
‎Chiar nu vreți ‎să-mi dezvăluiți identitatea donatorului?
‎Camila, te rog. Încetează cu obsesia asta!
‎Fii recunoscătoare ‎și continuă-ți viața, te rog.
‎Știți ce cred?
‎Că a fost o femeie.
‎Uite, tot ce trebuie să știi
‎e că inima e în interiorul tău, ‎bătând perfect în pieptul tău.
‎Acum este a ta. Și atât.
‎Te rog, transmite-i soțului tău ‎salutările mele.
‎Desigur.
‎Oricum, domnule doctor. Îi voi da de cap.
‎Nu știu cum, dar luați aminte. Voi afla.
‎Bună, Zacarías. Sunt dr. Carrasco.
‎Ascultă.
‎Nevastă-ta are încă ideea asta fixă.
‎Acum, e treaba ta s-o strunești.
‎Îți reamintesc că pune în pericol ‎multe persoane,
‎inclusiv pe tine.
‎Doctore, informația nu transpare ‎decât dacă vreau eu.
‎Stați liniștit.
‎Ce mod elegant ‎de a trimite pe cineva la origine.
‎- Încă unul? ‎- Nu, mersi.
‎Omule, nu e sănătos.
‎De câte ori ne-am întors aici?
‎E un lucru pe care l-a spus Rentería ‎care nu-mi dă pace.
‎„Valeria n-a fost aleasă aleatoriu.”
‎Știau că inima Valeriei era compatibilă ‎cu altcineva.
‎Îi cunoșteau anamneza, Julio.
‎Indivizii ne urmăreau, Julio.
‎Poliția a despicat firul în patru.
‎Și încă investighează.
‎Ce zici, piticule? Casa arată mai bine.
‎Nu spăl vasele.
‎Nu te teme, le spăl eu.
‎Ai terminat?
‎Du astea la parter, ‎dar nu le lăsa vraiște.
‎Caută lada de scule ‎și pune-le în ea, bine?
‎Nu-mi da ordine, nu ești mama.
‎Nu ești fiul meu, ‎dar trebuie să mă ocup de tine, nu?
‎Piticule, ajută-mă, bine? ‎Apoi poți juca jocuri video.
‎Termin eu aici.
‎Bine.
‎Apleacă-te dacă vrei să-ți scapi capul!
‎Lucas, lasă-l jos.
‎Lasă-l jos!
‎Ce este? Hei!
‎Ai grijă!
‎- Asta a fost. ‎- Ce?
‎Ce? A avut o armă în mână, tată. ‎A stat acolo și era să mă omoare.
‎- Ce vrei să spui? ‎- A fost un accident.
‎- Un accident. ‎- Ce?
‎A tras în mine. ‎Cumva a ratat, dar a tras în mine.
‎Ce ai făcut?
‎E ultima dată că ții în mână o armă. ‎Ai înțeles?
‎Nu e vina lui, tată. Are zece ani.
‎- De ce ții o armă în casă? ‎- Pentru protecție.
‎- Pentru protecție? ‎- Da.
‎Dar nu te-a ajutat să o salvezi pe mama.
‎A fost un accident, da?
‎- Un accident? ‎- Da, un accident.
‎Taică-tu se va descotorosi de armă, ‎tu te-ai învățat minte.
‎Și tu va trebui să înveți să faci față.
‎Nu, tată.
‎Promit că voi scăpa de pistol.
‎Știu că nu va fi ușor să fim iar fericiți.
‎Dar cel puțin suntem împreună. ‎Asta e tot ce avem.
‎Da?
‎Mulțumesc.
‎Amintește-ți ce vrem să transmitem:
‎căldură, apropiere, încredere.
‎Și dacă aduci ‎o laureată a premiului Pulitzer,
‎e greu să-l faci pe acest domn ‎să pară un candidat de încredere.
‎E suficient ‎să-i camuflăm lipsa de neuroni.
‎Nu aștepta miracole!
‎- Vin și eu. ‎- Bine.
‎Tirso.
‎Domnule.
‎Urmărește-o!
‎- E ceva în neregulă. ‎- Cum doriți, șefule.
‎În fine, te cunosc personal.
‎Zac vorbește întruna despre tine, ‎și înțeleg de ce.
‎Mă bucur să vă cunosc.
‎Am venit doar să fac câteva poze.
‎Le aveți pe ele pentru tot restul.
‎Nu-ți închipui cât sunt de utile!
‎Ea e Rapida și ea e Furioasa.
‎Ăsta-s eu, Camilita.
‎Cu o inimă uriașă ‎și dorința de a-mi servi poporul.
‎O să pregătesc ședința foto.
‎Mi se pare sau nevastă-ta e mai serioasă ‎decât un cioclu?
‎Braulio, te-am rugat expres ‎să nu vii cu gemenele.
‎Dacă le vede presa, o să pună întrebări. ‎Nu vrei așa ceva.
‎De ce vrei să strici toată distracția? ‎Parc-ai fi tata, la naiba!
‎M-ai plătit să te fac președinte. Da?
‎Trebuie să mă asculți.
‎- Fetelor, l-ați auzit pe dl Morocănosu'. ‎- Bun.
‎Așteptați-mă la hotel. ‎Mă voi revanșa mai târziu.
‎Nu le bate la fund.
‎Plecați!
‎Așa.
‎Bun.
‎Gata!
‎Să facem pozele!
‎Ce credeți ‎despre candidatura Juliei Moncada?
‎- Ce sfat i-ați da? ‎- Să nu-și piardă timpul cu politica.
‎Politica e jocul bărbaților.
‎Ascultați!
‎Nu zic că femeile nu-s capabile,
‎dar problemele țării noastre
‎necesită o pereche de boașe ‎pe care doamna Julia nu o are.
‎Nu e vorba de mine.
‎E vorba de țară, de renașterea ei.
‎De asta trebuie să ne unim cu toții ‎pentru schimbare.
‎Vă mulțumesc. O zi bună!
‎Așadar, femeile sunt incapabile ‎să conducă?
‎Dna Valeria și-a făcut niște analize…
‎Știu, dar ce analize? ‎Pentru ce? Cine i le-a făcut?
‎Îmi trebuie toate datele.
‎Domnule, cu ce vă pot ajuta?
‎Mă numesc Simón Duque, ‎sunt soțul Valeriei Duque.
‎Soția mea și-a făcut analizele ‎acum câteva luni. Vreau rezultatele.
‎Cereți-i-le ei.
‎A fost ucisă.
‎Ascultați-mă!
‎Dați-mi rezultatele
‎sau voi crede c-ați fost implicat.
‎Ați înțeles?
‎Vă pot ajuta, dar dați-mi drumul.
‎- Nu, trebuie să fie o greșeală. ‎- Nu, acestea sunt analizele.
‎Avem o problemă.
‎DEVINO DONATOR ‎SALVEAZĂ VIEȚI
‎Era însărcinată.
‎Medicii legiști nu și-au dat seama ‎la autopsie?
‎N-am vrut să te tulburăm mai mult.
‎Îmi pare rău.
‎- Asta nu schimbă nimic. ‎- Ba da, schimbă!
‎Nu numai că mi-a fost ucisă nevasta, ‎era și însărcinată. Pricepi?
‎Nu-ți place meseria? Ești plictisit? ‎Ce mama naibii?
‎Trebuie să-ți fac munca?
‎Simón, am făcut razii ‎în zeci de clinici ilegale.
‎Aveam rapoartele transplanturilor ‎făcute în acea noapte.
‎Nu a fost niciunul de cord. ‎Am interogat mulți oameni.
‎Și apelul anonim?
‎A fost de la un telefon public.
‎Stai liniștit.
‎Simón.
‎Acum șase luni nu știam multe ‎despre traficul de…
‎Am serbat ziua nevesti-mii ‎neștiind că va fi ultima.
‎Aștepta un copil ‎pe care nu-l voi cunoaște.
‎Ascultă, Simón. ‎Din cele 120.000 de transplanturi anuale,
‎între cinci și zece la sută sunt ilegale.
‎E o infracțiune care generează ‎miliarde de dolari în multe țări.
‎Kosovo, Cipru, Egipt…
‎Ce dracului vrei, Rentería?
‎Să înțelegi că ce a pățit Valeria
‎nu a fost fapta izolată a unor amatori.
‎E o rețea vastă.
‎Vrei să uit și să merg mai departe?
‎Ce dracului vrei, Rentería?
‎Nu vreau să-ți rămână copiii ‎orfani și de tată.
‎Dacă te mai joci de-a detectivul, ‎poți da de probleme serioase.
‎Oricine ar putea avea inima nevesti-tii,
‎dacă n-a părăsit deja țara.
‎Nu insista!
‎Nu merită.
‎Mulțumesc.
‎Pentru statistici.
‎Nu e așa de ușor.
‎Nici așa de greu nu e.
‎Știi ce e greu?
‎Riscul de a pierde o căruță de bani.
‎Asta e greu.
‎Bani care ți-ar prinde bine acum.
‎Vreau să-mi păstrez serviciul.
‎Dr. Carrasco nu va ști nimic.
‎Și mai știi ceva?
‎Dacă de bani e vorba, n-ai grijă.
‎Nu-s o problemă.
‎Bine.
‎Ne vedem la ora 21:00. La redacție.
‎Mai ai visele alea ciudate?
‎Am o viață paralelă.
‎Îți vine să crezi?
‎Parcă-mi trimite cineva mesaje.
‎Dar nu înțeleg o iotă.
‎ÁLVARO - MOBIL
‎Mulțumesc.
‎Azi accept doar vești bune.
‎Diseară vom afla cine este donatorul.
‎Așteaptă.
‎Ce este?
‎Ai pierdut ceva?
‎Nu, caut ceva.
‎Ce? Ecstasy? Cocaină? LSD?
‎- Zi-mi! ‎- Nu.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Frate-miu e în stare gravă, ‎îi trebuie un rinichi.
‎- Un rinichi? ‎- Da, am bani.
‎Băieți, ăsta caută un rinichi aici.
‎Ce caută?
‎Un rinichi de la mine?
‎- Să vedem cât ai! ‎- Ia mâna!
‎Știi ce cred?
‎Dacă te mai prind în cartierul ăsta, ‎te sparg.
‎Ai înțeles?
‎Înțelegi?
‎Pa, iubitule!
‎Barul Milonga, în centru.
‎Indivizii care vând ce cauți ‎își fac veacul acolo.
‎Îmi cer scuze ‎în numele secretarei dr-ului Carrasco.
‎În ultima clipă, ‎a avut decența de a nu veni.
‎Scuze, nu înțeleg ce spui.
‎De ce ar comite această femeie ‎o infracțiune?
‎Pe bune, habar n-am ‎la ce te referi, Zacarías.
‎Camila e supărată.
‎Va fi mai rău dacă va afla ‎cine a fost donatorul.
‎În afară de asta,
‎e trist de știut ‎că un ziarist ca tine, de talia ta,
‎a vrut să mituiască o biată secretară.
‎- Camila mi-e prietenă. ‎- Álvaro.
‎Beneficiarii transplanturilor n-au voie ‎să știe cine au fost donatorii
‎pentru că riscă să-și confunde identitatea ‎cu a donatorului.
‎Devin obsedați.
‎Viața devine un dezastru.
‎Află fiecare detaliu, toate detaliile, ‎și și le asumă.
‎Până în punctul ‎în care nici ei nu-și dau seama.
‎Zacarías…
‎Ca să o ajutăm pe Camila, cum o cunoaștem…
‎nu o putem lăsa să afle ‎cine a fost donatorul.
‎Fă-o pentru ea!
‎Convinge-o să înceteze căutarea, te rog.
‎Doamne, e de groază.
‎Visul vine din vina inconștientă ‎de a avea inima altei persoane.
‎Ce-ți place să te lauzi ‎cu cele două semestre de psihologie!
‎Trei semestre, să fie clar. Trei.
‎Uită de acest vis!
‎Nu asculta bălmăjelile lui frate-tu.
‎Privește-mă!
‎Ai un serviciu care-ți place, ‎un soț care te iubește,
‎o viață de invidiat.
‎Știi ce-ți trebuie?
‎Să te bucuri de ce ai.
‎Îmi trebuie altceva, mamă.
‎Precis e legat de apelul acesta.
‎Da?
‎S-a speriat și nu a venit.
‎Glumești.
‎Am încercat s-o contactez. ‎Mi-a zis să n-o mai deranjez.
‎Camila, mai bine o lăsăm moartă.
‎O napolitană și una ‎cu patru feluri de brânză la masa 6.
‎Repede și dulce!
‎- Tata, prietena mea… ‎- Bună!
‎…și cu mine avem un ritual. ‎Joia e ziua de pizza.
‎Așa c-am zis: ‎„Hai să încercăm pizza eroului meu!”
‎A „eroului”?
‎- Pe bune? ‎- Da.
‎El spune că-s delicioase. Și iată-ne.
‎O clipă, îi pun să vă așeze ‎și să vă aducă ceva de băut.
‎Evident, vrem să ne recomanzi ‎cea mai bună pizza de-aici.
‎Dac-ar fi să vă recomand ceva,
‎v-aș recomanda să veniți în fiecare joi ‎pentru pizza.
‎Măi să fie!
‎Așa bun bucătar ești?
‎Eu nu-s grozav. Dar tata e.
‎Sunt un bun ucenic.
‎- Excelent. ‎- Știi ce?
‎Am senzația că am mai fost aici.
‎De când îți place atâta jazzul?
‎Bună întrebare!
‎Văd dublu.
‎Așa îmi place.
‎Trăiască joile!
‎- Cântecul ăsta te va face să plângi. ‎- Așadar?
‎Am trecut testul?
‎Întreab-o pe ea!
‎Păi, aș spune
‎că nutriționista mea ar putea ‎rămâne șomeră.
‎Absolut!
‎Trebuie să plec. A venit César.
‎Nu! Soțul tău e cel mai anost tip ‎din lume.
‎Poftim? Nu mai mult decât al tău.
‎- Mi-a părut bine. ‎- Și mie. O seară plăcută!
‎- Ar trebui să plec și eu. ‎- Foarte proastă idee!
‎Știi care e partea cea mai rea?
‎- Sunt de acord. ‎- Super!
‎Mai merge o bere?
‎Încă una?
‎E prima dată după mult timp ‎că îmi văd fiul zâmbind.
‎Ar trebui să-l invit pe Zacarías aici. ‎I-ar plăcea.
‎Sau nu?
‎Nu, poate că nu. E veșnic nemulțumit.
‎Și plictisitor. Nu?
‎- Prietena ta a spus. ‎- Da.
‎Nu știu. Zacarías…
‎Cred c-a uitat
‎că, bucuria, ca diavolul, stă în detalii.
‎Și vine la fel de repede precum dispare.
‎Nu știu… unde am citit asta?
‎Bucuria e întreagă ca o roșie.
‎Dar fericirea nu e invincibilă.
‎Totdeauna o strică ceva.
‎Fericirea nu e invincibilă.
‎Totdeauna o strică ceva.
‎Dar…
‎Ce?
‎- Am spus ceva aiurea? ‎- Nu.
‎- Mă fixai cu privirea. ‎- Deloc.
‎Bun, plec. Cât costă?
‎E din partea casei.
‎Nu. Nu se poate, după tot ce-am mâncat?
‎Nu, te rog. Pentru prietenia lungă.
‎- Foarte lungă. ‎- Da.
‎Bine, știu cum mă pot revanșa. Uite!
‎Săptămâna viitoare ‎am o expoziție de fotografie, noaptea.
‎Vreau să te văd acolo.
‎Nu ies foarte târziu,
‎sunt legat de pizzerie, dar voi încerca.
‎Ai să vii.
‎- Poftim? ‎- Ai să vii.
‎Vino cu cine vrei tu, serios.
‎Foarte frumoasă trompeta.
‎Superbă!
‎- Mulțumesc pentru tot. Noapte bună. ‎- Noapte bună.
‎BARUL MILONGA
‎Plusez cu 100.
‎Hai, o să câștig!
‎„Cei tari se distrug între ei ‎și cei slabi supraviețuiesc.”
‎- Da! ‎- Bernard Shaw, un dramaturg celebru.
‎Am vorbit cu niște copii la școală și…
‎Caut ceva. Poate mă ajutați dvs.
‎Nu vindem droguri aici.
‎- Nu droguri. E ceva… ‎- Da!
‎…ceva mai complicat.
‎Da!
‎Soția mea e bolnavă.
‎Are nevoie de un transplant de cord.
‎M-am gândit că aveți un prieten, ‎un asociat care…
‎Ai greșit locul.
‎Am bani…
‎Ai greșit locul. Pleacă de-aici, frate!
‎Unde pleci, frumosule? Mai stai.
‎- Vino încoace. ‎- Nu, mersi.
‎Hei, unde mergem?
‎Ce faceți?
‎Mort!
‎Luqui, lasă aia jos.
‎Acum știu de ce a ascuns Vale consolele.
‎E insuportabil.
‎Miroase grozav.
‎Are carne, așa că nu te plânge ‎de vânăta mătușii Gaby.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Lucas! ‎- Luqui!
‎- Lucas! ‎- Vin acum.
‎Are carne. Hai!
‎- Mă bucur c-ai organizat asta. ‎- Mi-e foame.
‎Unde o fi Simón?
‎A fost la probă, nu?
‎- Da. ‎- Probă?
‎- Da. ‎- Ciudat. De ce nu mi-a zis?
‎Unde mergem?‎ ‎Calmați-vă! Hei!
‎Nu poți s-apari să pui întrebări.
‎- Cine ți-a zis de noi? ‎- Nimeni.
‎- Miroase a gabor. ‎- Nu!
‎Mai mult a mort.
‎Nu, nu-s polițist. Nu!
‎Garabato.
‎- Ce dracu' e așa important? ‎- Tipul ăsta.
‎Caută o inimă. Cred că e o cârtiță.
‎- Nu! Hei! Stai! ‎- Lasă-l.
‎Nu merită gloanțele.
‎E ciudat c-a apărut ‎cu întrebări din astea.
‎M-ai auzit?
‎Știi ceva despre inimi?
‎- Nu. ‎- Nici eu.
‎Atunci?
‎Trageți-i o bătută ‎ca să termine cu întrebările.
‎Fătălăule!
‎Cum…?
‎- Ce ai pățit? ‎- Nimic.
‎- Cine te-a bătut? ‎- Au vrut unii să mă jefuiască.
‎Am avut ideea creață de a mă apăra.
‎E machiaj, tată?
‎Nu, Luqui. Adu-mi trusa de prim ajutor.
‎Da, merg acum.
‎- Trebuie să te ducem la spital. ‎- Nu, un analgezic și-mi revin.
‎- Lucas, nu ne trebuie. ‎- Ba da. Repede!
‎- Uite-o! ‎- Măcar lasă-mă să te-ajut.
‎Mama spunea mereu ‎că trebuie întâi apă și săpun
‎și apoi dezinfectat.
‎O iei invers.
‎Nu am timp, Lucas.
‎Am o veste bună. Stai!
‎Tatăl vostru și-a salvat telefonul.
‎Nu se poate!
‎- Nu mișca! ‎- Hei, ușurel!
‎ÎNFĂȚIȘĂRI - CAMILA DUARTE
‎Ce mai faci?
‎Mulțumesc.
‎Cum ești?
‎Mamă, te rog, nu exagera cu băutura, bine?
‎Stai liniștită. Azi, toți ochii-s pe tine.
‎Voi avea plăcerea de a fi invizibilă.
‎Exact asta încerci să uiți.
‎Liniștiți-vă, soacră-mea nu o s-o ia ‎pe arătură.
‎Îmi place când vă temeți de mine.
‎Lumea spune lucruri grozave.
‎La câtă șampanie a fost, ‎trebuie să aplaude la fiecare poză.
‎Ne bucurăm să te avem, ‎maestre de ceremonii.
‎A trebuit să-l implor ‎să nu-l aducă pe ilustrul lui candidat.
‎Aici singurul ilustru sunt eu.
‎E o glumă.
‎- Scuze. ‎- Sigur, iubito.
‎- Bună! ‎- Ai venit.
‎Da, eram nerăbdător să-ți văd opera.
‎Sper să-ți placă fotografiile mele ‎cum îmi place mie pizza ta.
‎- Nu. ‎- Mersi.
‎- Dacă nu, minte-mă. Nu contează. ‎- Bine.
‎Am emoții.
‎Cui îi datorăm plăcerea?
‎E cel care mi-a recuperat camera,
‎m-a salvat la concertul lui Carlos Vives.
‎Și, în semn de mare recunoștință, ‎l-ai invitat la expoziție.
‎- Da. ‎- Firește.
‎Simón are și…
‎- O pizzerie? ‎- Da.
‎De unde știi?
‎- Tu mi-ai spus. ‎- Zău?
‎- Camila Duarte? ‎- Da.
‎- Carlos Sepulveda, de la ‎El Espectador. ‎- ‎Ce faci?
‎- Bine. Putem vorbi? ‎- Da, bineînțeles.
‎- Scuze. ‎- Da.
‎Distracție plăcută!
‎Cum e hawaiiana?
‎Facem toate felurile de pizza, ‎mai puțin hawaiiana.
‎- Vă pot întreba ceva? ‎- Da.
‎Bucătarii de pizza se pricep la artă?
‎Am multe răspunsuri la întrebarea asta, ‎dar prefer să păstrez tăcerea.
‎Mai bine. Ignoranța e îndrăzneață.
‎Merg să mă instruiesc, scuze.
‎Desigur.
‎Subtitrarea: Andrei Albu