Tmy není třeba se bát.
Vlastně bych řekla, že není třeba se bát vůbec ničeho.
Vůbec nikde.
Nejsilnější člověk je ten, kdo se nebojí být sám.
Jediné, čeho se musíš bát, jsou ostatní lidé.
Právě oni ti budou říkat, co máš dělat a jak se cítit.
Než se naděješ…
promarníš svůj život hledáním něčeho,
co tě poslali hledat druzí.
Jednoho dne budeš úplně sama,
takže se musíš naučit o sebe postarat.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Haló?
Beth Harmonová?
Ano.
Tady Harry Beltik ze státního šampionátu v Kentucky.
Vzpomínám si.
Prý jsi prohrála s Borgovem.
Máš mou upřímnou soustrast.
Díky.
Hrála jsi bílé?
- Černé. - Tak je to lepší.
Teda, když už prohraješ.
Asi jo.
Co jsi hrála?
- Zavřenou sicilskou. - Rossolima?
- Jo, prošlo mu to. - Tos neměla.
Hele, jsem na léto v Lexingtonu a říkal jsem si, jestli třeba…
Třeba co?
Nechceš trenéra?
Vím, že jsi lepší než já.
Ale jestli máš hrát se Sověty, potřebuješ pomoc.
Kde jsi?
Na cestě do hotelu Phoenix.
Ve čtvrtek se stěhuju do bytu. Pak můžu přijet.
Co takhle přijet už teď?
Promiňte, slečno.
Kde je ta nemotora, co mě před pěti lety rozdrtila?
Zjevně vyrostla.
A. I. Deinkopf.
Strategie střední hry.
Tu jsem už četla.
J. R. Capablanca, Má šachová kariéra.
Tu taky.
Fornaut, Aljechinovy hry 1938-45.
Taky.
Meyer, Koncovky s věžemi a pěšci.
Já vím, četla jsi to.
Ne.
Ale nahoře ji taky mám.
Aspoň některé z nich pro tebe budou nové.
- Capablanca hrál podle intuice. - A vrozeného talentu, který byl značný.
To Bogoljubov a Grünfeld se to učili nazpaměť.
Jo, vím, co si o nich myslíš.
Četl jsem tvůj článek v Review.
Hezká fotka, mimochodem.
Vídám hráče na turnajích poté, co dohrají.
Jak tam sedí a studují různá zahájení
a strategie střední hry a koncovek.
- Jako by to cokoli mohlo změnit. - Ty to neděláš?
Analyzuju proběhlé hry.
Co se opravdu stalo, ne co mohlo být. A hraju instinktivně.
Jako Capablanca.
- On by Borgova porazil. - Ne každou hru.
Každou, na které záleží.
- Máš mě za primadonu, že? - Jsme šachisti.
Všichni jsme primadony.
Tvou partii s Bennym Wattsem jsem si přehrál už tucetkrát.
Proč?
- To je dávná historie. - Zas tak dávná ne.
- Teď jsem jiný hráč. - Ne tak úplně.
Jsi tvrdohlavá, tak se občas naštveš.
A tehdy nevidíš dost dopředu.
Vzteklá mám čistou hlavu.
Vztek je silné koření.
Když je ho moc, otupí ti smysly.
A to máš, prosím tě, odkud?
Od paní Greccové ze základky.
Ale i tak je to pravda. Musíš mít mysl otevřenou.
Upnout se jen na jednu věc, třeba tohohle pěšce, znamená smrt.
Podívej.
- Teď je jezdcův pěšec zastavený. - Takže?
Teď musíš pohnout králem, jinak tě pak zablokuje.
To vidím, ale…
Podívej se na pěšce na straně dámy.
- Mohl táhnout takhle. - Zkus to.
Vidíš?
To je dobrý postup.
Aljechinův.
Tím říkám, že to mám z knihy.
Vím, co tím říkáš.
Pojďme se najíst.
Taky nejsi stejný jako před pěti lety.
- Ne? - Ne.
Ale nějak nevím, co je jinak.
Jsem hlubokomyslnější?
Ne, to není ono.
A dali mi do pořádku zuby.
- Jo, to je ono. - Jo.
Je to těmi zuby. Z těch jsem šílela.
Dal jsem za to peníze na školné.
Rodiče jsem tím pořádně namíchl.
Stálo to za to.
Měl bych jít.
Šachovnici tady nechám.
Tohle si vezmu.
Ráno se vrátím s dalšími knihami.
Sakra.
Bože.
Ne.
- Víte, jsem trochu stydlivá. - Rozumím, co vás trápí?
No, je těžké ukázat vám tu teď příznaky, protože…
to přichází a zas odchází.
Aha, ono to přichází a zas odchází?
Ano, je to opravdu nešťastné.
U každého doktora to samé.
Když přijdu, tak to odejde,
a když odejdu, tak to přijde.
Dobře, jakou koncovku jsi hrála?
Teď jsi ji viděl.
Co jsi měla v plánu?
Porazit tě?
Nevím.
- Přesně, jen improvizuješ. - Pětkrát jsem tě rozdrtila.
Já jsem mistr
a v životě jsem nehrál líp.
Taková skromnost.
Ale v Paříži bude úplně jiná liga.
- Borgova zvládnu, když trochu víc zaberu. - Když opravdu hodně zabereš.
Je celé roky napřed. Borgov není exšampion z Kentucky jako já.
Je to mistr světa, co by nás oba porazil už ve svých deseti.
Znáš vůbec jeho kariéru?
Ne.
Co…
Přečti si o ní.
Načti si partie z Leningradu 1962.
Jak hraje koncovky s věžemi a pěšci.
Koukni na partie s Lučenkem a Spasským.
Možná se něco přiučíš.
Ne, tudy.
MŮJ ŽIVOT VE SVĚTĚ ŠACHU
Jasně.
„Koukni na partie s Lučenkem a Spasským.
Možná se něco přiučíš.“ Do hajzlu.
„Já jsem mistr.“
To bylo fakt děsný.
Léto se blíží.
To rádio je trochu moc nahlas, nemyslíš?
No tak.
Po tomhle ho ztlumím. Prostě…
Tuhletu miluju.
Jdeš hrát?
„Když už dojde na boj,
chcete, aby skončil první ránou. A raději buďte jejím původcem než cílem.“
„Jen máloco je pro psychiku tak brutální jako šachy.“
„Útočníci možná někdy svých tahů litují,
ale je mnohem horší mít navěky výčitky
kvůli propásnuté příležitosti.“
Takže útok není vždycky to hlavní.
Někdy je mnohem lepší figurkou ustoupit.
Tohle je Smyslov proti Botvinnikovi.
Jak vidíš, Botvinnik měl vzít pěšce dámou.
Musel být hodně unavený.
Nebo mu dali něco do čaje.
Vždycky mi to přišlo zajímavé.
„Vím, že jsem dobrý šachista, ale teď mívám soupeře o polovinu mladší.
Nevím, jak dlouho ještě dokážu vítězit.“
„Dokážu bojovat s kýmkoli, jen ne s časem.“
Zítra se stěhuju pryč z hotelu.
Do svého bytu.
Dej pěšce na K5.
Udělej to pro mě.
- To je neobvyklé. - Jo.
S tím přišel jistý Mikėnas.
Jak je to daleko?
Ten byt.
Na New Circle Road.
Nebudu tu tak často.
Tak daleko to není.
Ne, ale budu mít výuku
a asi bych si měl najít brigádu.
Můžeš bydlet tady, jestli chceš. Chápeš…
zadarmo.
Fakt?
Jo.
Fakt.
Promiň, já…
Ne.
Jen jsem to nečekala.
Teď už můžu.
Teď, nebo nikdy.
Takže…
mám zůstat tady, nebo jít do svého pokoje?
Jak chceš.
Dobře.
Dobrou noc.
Beth?
Beth Harmonová?
Margaret Neilová.
No, teď už Johnsonová.
Fairfield?
Margaret.
Jasně. Ahoj.
S Mikem jsme se vzali hned po střední.
Gratuluju.
Nedlouho po tom přišla tady maličká.
Jak se jmenuje?
Jean, po Mikeově babičce.
Četla jsem o tobě.
Šachy a cestování.
- To musí být vzrušující. - To je.
Všichni ti kluci kolem, fakt super.
Ptala ses na kluky a jestli s nějakým chodím.
Ten večer, kdy jsem přišla k tobě domů na večírek Apple Pi.
Aha! Bože.
To se zdá…
tak milion let zpátky, co?
Asi bych měla dokončit pochůzky, než tenhle drahoušek…
začne vážně řádit.
A okno příležitosti, jak říkáváme, se zabouchne.
Ráda jsem tě viděla.
Nápodobně.
V životě jde o víc než o šachy.
Jo, jedním z mých hrdinů je Philidor. Francouzský muzikant.
Hrával šachy se zavázanýma očima v Paříži a v Londýně.
Diderot mu napsal dopis.
Víš, kdo byl Diderot?
- Francouzská revoluce? - Jo, skoro.
Philidor předváděl svou hru poslepu
a škvařil si přitom mozek,
nebo co si to v 18. století mysleli, že přitom dělá, a…
Diderot mu napsal něco ve stylu:
„Je hloupé riskovat, že zešílíte, jen kvůli ješitnosti.“
Někdy na to myslím,
když jako cvok dokola analyzuju šachovnici.
Viděl jsem tvou fotku na obálce Chess Review
a ty fotky, co nafotil Townes v Las Vegas
pro lexingtonské noviny.
Byly nádherné.
- Napadlo mě, že vy dva jste… - Ne.
Pravda je…
že jsem čekal, až se vrátíš.
- Kvůli tobě jsem si dal spravit zuby. - Nehrával poslepu i Koltanowski?
A to nebyl cvok.
Ne, nebyl. To…
To Morphy se zbláznil. A Steinitz.
Morphy věřil, že mu lidi chtějí ukrást boty.
No, možná si spletl boty se střelci.
Jo, možná.
Beth?
Pojďme si zahrát.
Dobře.
Dvoje Chesterfieldky, prosím.
A taky tohle.
Nechcete to radši ukrást?
Jedete tam?
Na ten turnaj?
Ano.
Hodně štěstí.
Nechte si to.
To je za ten první.
To nevypadá dobře. Tvůj jezdec je nekrytý.
Špatně se díváš. Ten tah je silnější, než vypadá.
Tak jo, sleduj.
Jezdec bere
a pěšec postupuje.
Kdyby nepostoupil, střelec by byl blokovaný.
Když postoupí…
druhý pěšec padne.
A co ten střelec tady?
Bože. Pohnu pěšcem, jezdce vyměním a dám šach.
Copak to nevidíš?
Ne. Ne tak rychle.
Kéž by ano.
Jsi na mě moc bystrá.
UDRŽÍ SI WATTS TITUL MISTRA USA?
Ahoj.
Snídaně je skoro hotová.
Už jsem tě naučil všechno, co umím.
Což asi není moc.
Musím se začít učit.
Mám být elektrotechnik, ne šachista bezdomovec.
Kam půjdeš?
Stěhuju se do toho bytu.
Je to blíž univerzitě.
- Nechám ti tu… - Mýlíš se.
Naučil jsi mě hodně.
Jsem ráda, žes zavolal.
Já jsem rád, že jsem tu s tebou mohl být.
Když ti umřela máma.
Šlo o víc.
Fakt jsi mi pomohl.
Ty mně vlastně taky.
Díky tobě mi něco došlo.
Co?
Že šachy nemiluju.
Ne, to nic.
Už je prostě jen nemiluju tolik jako dřív.
Nejsem jimi tak posedlý, jak člověk musí být, aby vítězil.
Jako jsi ty.
Nechám ti tu…
tohle.
Máte hodně společného.
PAUL MORPHY A ZLATÝ VĚK ŠACHU
Vážně?
Morphy dělal právníka či co v New Orleans.
Koukni se na jeho styl.
Na to, jak hrál.
Obětoval jezdce a střelce, jako by jich měl tucty místo dvou.
Pak táhl na krále tak rychle, že soupeřům vyrážel dech.
Škoda že Morphy a Capablanca nežili ve stejné době.
Mohli se utkat.
Jo, škoda že Morphy podlehl samomluvě a paranoii a zemřel.
V Paříži před utkáními zůstával celou noc vzhůru.
Popíjel v kavárnách a bavil se s cizími.
A další den pak hrál jako žralok.
Dobře vychovaný a oblečený,
pohyboval figurkami svými drobnými, jakoby dámskými dlaněmi.
Srážel na kolena jednoho mistra za druhým. Víš, jak mu říkali?
„Pýcha a trápení světa šachu.“
A pak ve 22 skončil.
- A podle tebe budu stejná? - Myslím, že už jsi.
Podle mě jsi taková možná byla vždycky.
Buď opatrná, Beth.
MISTROVSTVÍ USA V OHIU
MISTROVSTVÍ USA CELONÁRODNÍ ŠACHOVÝ TURNAJ
Ahoj, Beth.
Ahoj, Benny.
Četl jsem o tvé hře s Borgovem. Muselo ti být příšerně.
- Cítila jsem se hloupě. - To znám.
Tu bezmoc.
Všechno tě opustí a jen…
šoupeš dřevem.
Kdo je tvůj první soupeř?
Manfredi.
To bude rychlý.
Nejlepší hráči z celý podělaný země,
ale hrajeme na nějaké neznámé univerzitě
na laciných plastových šachovnicích s lacinými plastovými figurkami.
Kdyby tohle byl golf nebo tenis,
všude by tu pobíhali novináři, a ne…
bůhvíkdo to tu je.
Měla bys vidět turnaje v SSSR.
To mám v plánu.
To mě ale musíš porazit.
To mám taky v plánu.
DEN 1
DEN 2
ZAHÁJENÍ A STRATEGIE BENNY WATTS
DEN 3
ČERNÝ: WATTS
BÍLÝ: HARMONOVÁ
Většině hráčů chybí odvaha následovat svoje přesvědčení.
Klíčem je nebýt váhavec. Musíš hrát s naprostou sebejistotou.
Už podle prvního tahu poznám, jestli si daný hráč věří, nebo ne.
Co poradíte těm, kteří chtějí jít ve vašich stopách?
Přečtěte si mou knihu.
Samozřejmě.
Jo, přehrajte si všechny ty hry. A zapracujte na sobě.
Podle většiny lidí vypadá šachista asi jako ty.
Harmonová!
Počkej.
Tak sis koukám novináře našel.
Moc vtipný.
Cos provedla tomu chudákovi ve třetím kole?
Vypadal, že se chce zabít.
O kterém chudákovi teď mluvíš?
Touché.
Poslyš, někteří z nás míří do studentského centra
na pár piv a rapid šach.
Pojď taky.
Ne, díky. Musím jít studovat.
Asi se vrátím na pokoj číst si tvou knihu. Zapracuju na sobě, víš jak.
Víš, že máme zítra celý den volno?
Můžu mít dotaz?
Záleží, jestli tím získáš výhodu.
Vážně?
Až tak nervózní?
- To je tvůj dotaz? - Ne! Co ten nůž?
Jak to myslíš?
No, proč ho nosíš?
Mám ho na ochranu.
- Před čím? - Čímkoli.
Uč se pilně.
Beth!
Beth Harmonová, to jsou Danny Weiss a Dave Friedman.
Těší mě.
My už se vlastně známe. Natřelas mi to.
Mně taky. Popravdě, dost brutálně.
- To mě mrzí. - Nemusí.
Když jsem se vybrečel, přehrál jsem si to.
Hodně jsem se naučil, takže děkuju.
- Není zač. - Beth, podívej.
Na tahu je bílý.
Co bys udělala?
Typický střední Ruy Lopez.
To víme, ale jak bys táhla?
- Vidíš? - Asi máš pravdu.
Ne, určitě mám pravdu. Beth vidí věci stejně jako já.
Tah pěšcem je moc slabý, že?
- Funguje, jen když on pohne střelcem. - Přesně.
- Mějte se. - Počkej.
Nedáme rapid šach?
Nebo dáme hru bez časomíry, bleskovku nebo bughouse?
Ne, dám si kafe a pak se půjdu zase učit.
Weiss ti kafe sežene, že jo, Weissi?
Jo.
Cukr, smetana?
Ano. Díky.
A mně jablečný džus.
Ale ne v mizerným kelímku.
Chci sklenici.
Jo, jasně.
Posaď se, prosím.
Fajn.
Jednu hru.
- Jasný? - Dobře.
Dobře.
Řekněme… pět babek na hru?
- Ani jsem neměla kafe. - Už je na cestě.
- Prosím. - Děkuju.
Dobře, usrkni si svoje kafe a já ti spustím hodiny.
Můžeš.
Ještě?
- Potřebuju důkaz. - Takže já lžu?
Budeš to ty, nebo já.
Snažíš se mě rozhodit?
Ne, porazím tě i bez toho.
Za včerejšek se omlouvám. Nechtěl jsem tě oškubat.
- Tak cos dělal? - No tak, Beth.
Jsi tady z nás nejlepší.
A já sleduju tvoje hry. Ty…
Útočíš jako Aljechin.
Včera jsi mě odrážel dost úspěšně.
Rapid šach se nepočítá.
V tom jsem lepší. V New Yorku ho hraju často.
- Porazils mě v Las Vegas. - Kdysi dávno.
Příliš ses zabývala zdvojením mých pěšců. Znovu mi to asi neprojde.
Přehráváš si někdy hry v hlavě?
Když jsi sám. Přehráváš si je?
Nedělá to každej?
Nečekal jsem, že mě necháš vyměnit dámy.
Já taky ne.
Třicet tahů. Ježíši.
Tolik?
Zjevně mě porazíš i v pití.
Snášíš to fakt moc dobře.
- Zuřím uvnitř. - No, není to vidět.
Neměl jsem hrát tím pěšcem.
- Ne, asi ne. - Jak si poradíš s Borgovem?
Nevím.
Ani nemám pas. A ani vhodné oblečení.
Tou dobou je prý v Paříži zima.
Nemluvím o Paříži. Mluvím o Moskvě.
Copak? V Kentucky pošta nefunguje?
Co je v Moskvě?
Turnaj pro zvané.
Mistr USA dostane pozvánku. To jsi nevěděla?
- Ano, madam. - Ještě pár, prosím.
Ne, díky. Ještě piju to první.
Tak vypiju obě já.
Zpomal, holka.
Jak se dostanu do Moskvy?
No, když jsem letěl já,
letenku mi zaplatila Federace a zbytek pak jedna církev.
Měl jsi parťáka?
- Weisse. - Weisse?
Bylo by těžký letět tam sám.
- Prosím. - Děkuju.
Vždycky tolik piješ?
Někdy ještě víc.
Kdo další bude v Moskvě hrát?
Čtyři nejlepší Rusové. A další čtyři země.
Když budeš takhle pokračovat, skončíš na dně už v 21.
Máš pěkný vlasy.
Jo, no jasně.
A co ta Moskva?
Čtyři sovětští šachisti, to je hodně.
Je to vražedný.
Ale ty jsi jediný Američan, který by to mohl zvládnout.
V Mexico City mě Borgov rozdrtil.
Kdy letíš do Paříže?
Za pět týdnů.
Potřebuješ pořádnýho trenéra.
Harryho Beltika ne.
Někoho…
lepšího.
Někoho vyzrálejšího.
Koho máš na mysli?
Můžeš přijet do New Yorku?
Nevím.
Můžeš spát u mě v obýváku a letět do Paříže z New Yorku.
To je moc milé,
ale ani nevím, jestli do Paříže chci.
A co budeš dělat jinýho? Chlastat?
Když to tak říkáš, jo. To zní dobře.
Beth…
- Borgov mě zesměšnil. - Nebylas připravená.
Možná nejsem dost dobrá.
Jsi jednička.
Porazila jsi mě.
Tak jo. Přijedu do New Yorku.
Bezva.
Pojedeme odsud. Mým autem.
- Kdy? - Zítra. Odpoledne.
Až to tu všechno skončí.
Jo a sex…
na ten zapomeň.
Překlad titulků: Růžena Svobodová