Muži občas přijdou a budou tě chtít učit. Proto ale ještě nejsou chytřejší.
Ve většině směrů nejsou, ale cítí se tak větší.
Ukážou ti, jak se věci dělají.
Jen je při tom nech
a běž dál a prostě si dělej, co jen chceš.
Jedině silná žena dokáže zůstat sama ve světě,
kde se lidé spokojí s čímkoli, jen aby mohli říct, že něco mají.
A je to.
Takhle nezapomeneš, kdo jsi.
Stačí jedna věc jediná,
abych doufal, že zůstaneš má.
Už přestaň naříkat.
- Pěšec na K4. - Pěšec na DS4.
- Jezdec na KS3. - Pěšec na D3.
Pěšec na D4.
Pěšec bere pěšce.
- Jezdec bere. - Jezdec… na KS3.
- Jezdec na DS3. - Pěšec na KJ3.
P na S4.
Levenfiš. To se mi nikdy nelíbilo.
Král na S3.
- Beru jezdce. - Pěšec bere.
Pěšec na K5.
Pěšec zase bere.
Víš, co o tom Scharz píše pod čarou?
Poznámky nečtu.
- Fajn, tak koukej začít. - Nemám Scharze ráda.
To já taky ne, ale četl jsem ho.
Tvůj tah?
Dáma bere dámu. Šach.
Dnes je horko.
Je mi zle.
Tam ne.
Tudy.
Benny?
Pojď.
WATTSOVO UMĚNÍ ŠACHU
- Máš tu záchod? - Jo, tamhle.
Ve skříni je místo. Můžeš si pověsit oblečení, jestli chceš.
Dobře.
- To nebudu spát na gauči? - Ne, řekl jsem v obýváku.
Jen to musím…
napumpovat.
- Udělám to sama. - Jo?
- Fakt? Zvládneš to? - Fakt.
Jo, nemám tady nikde chlast.
To jsem ani nečekala.
Můžeš se převléct u mě.
Potřebuju sprchu.
Je jen tvoje.
Začneme tímhle.
„Vánoční šachový kongres v Hastings.
Falaise Hall, White Rock Gardens.
Záznam partií.“
„Lučenko-Uhlmann. Borgov-Penrose.“
„Velmistrovské šachy.“
Začni partiemi z Hastings. Budu hrát černé.
Nesnídala jsem.
Vejce jsou v lednici.
Děkuju.
Pak si projdeme Borgovovy partie.
- Všechny? - Bude v Paříži.
Fajn.
Prvně jídlo.
Proč nepostoupit jezdcem? Proč se nebrání proti věži?
Co se stane s tím zpožděným pěšcem?
Přehráváš si to, abys ta vítězství prožila sama.
Čteš knihy jako tu od Reinfelda,
které jsou plné obětovaných dam a melodramatu.
Jak už z turnajů sama víš,
nemůžeš spoléhat na to, že ti soupeř dá příležitost obětovat dámu
nebo mu dát překvapivý mat jezdcem a věží.
Ale taková už jsi.
Obyčejné šachy tě nudí,
i když je hrají velmistři.
Nudí tě stejně, jako tě asi nudila četba Fineovy analýzy koncovek.
A taky té analýzy v Chess Review,
co poukázala na Fineovy chyby.
Benny…
podívej.
Fine jednu vynechal.
Podívej. Můžu?
Černý…
může tohle.
Díky jezdci.
- Jo. - Je to dobré!
Jo.
A nedělala jsi nic podobného tomu, co teď díky mně.
Hrajeme opravdu vážné šachy.
Dělnické šachy.
Takové, co hrají nejlepší hráči světa.
Sověti.
Víš, proč jsou to nejlepší hráči na světě?
Mají nejlepší obleky?
Protože hrají jako tým.
Hlavně během odročení.
Pomáhají si.
My Američani pracujeme sami, protože jsme velcí individualisti.
Neradi si necháváme pomáhat.
Ty mi teď pomáháš.
Fakt?
Mám pocit, že tě spíš nudím.
Promiň.
Jsem unavená.
Asi bych měla jít spát.
A propásnout všechnu zábavu?
To nějak přežiju.
Jakou zábavu?
Kdopak by to mohl být?
- Nazdar! - Ahoj!
Právě včas.
Pojďte dál.
Rád tě vidím.
Beth Harmonová, to je Hilton Wexler a velmistr Arthur Levertov.
Nová mistryně.
Ahoj.
Gratuluju. Benny potřeboval lekci pokory.
V té jsem dávno naprostá špička.
Ahoj, Beth.
Jsem Cleo.
Ahoj.
Řešíš problémy?
- Ne. - Nikdy?
Vždycky mi přišly zbytečné.
Pozice, ke kterým v partiích nikdy nedochází.
- Ukážu ti jeden, co by se ti mohl líbit. - Tak jo.
- Můžu vám tohle zrušit? - Do toho.
Hiltone, ona se o tohle nezajímá.
- Je to mistryně USA, proboha. - V pohodě.
Tenhle…
mám nejradši.
Jak bílý vyhraje ve 3 tazích?
Benny, kam jsi zahrabal skleničky?
Přestaň ji vyrušovat.
Neruší.
Král na D7.
Ježíši! To byl fofr.
Dáš si?
Ne, díky.
Měla bych nachystat jídlo.
Tak jo, stačilo.
- No tak. - Benny, uklízíš tady někdy?
Jsi tu s Arthurem, nebo s Hiltonem?
S oběma.
Ani s jedním.
Dva jsou lepší než jeden, jestli rozumíš.
Jo, jednou.
Jak se vlastně znáte?
Smutný příběh.
O mně, ošklivém rozchodu a procházce v le Jardin du Luxembourg,
kde mě ti dva zachránili před sebevraždou.
Jak říkám, smutný příběh.
Když jsem ty dva míjela,
šíleně se hádali nad šachovnicí
a mně ta jejich vášeň učarovala.
Aspoň oni to tak vyprávějí.
Ne, pravda je,
že tam byl Benny a ten mi učaroval.
A to je celé.
Co děláš?
Hádej.
Něco s módou?
Hezky řečeno.
Jsem modelka.
No teda.
To musí být vzrušující.
Móda je vzrušující. Modelky a jejich práce jsou nudné.
Ale můžu si dovolit byt v Marais.
Tys nebyla v Paříži?
Ještě ne.
- Bydlíš tam? - Někdy.
A někdy v Berlíně a někdy tady.
Jsem…
jak se to říká? Vagabund?
Nevím.
Mně modeling připadá vzrušující.
Navíc vám dávají spoustu oblečení zdarma.
Máš ráda hezké oblečení, co?
Ano.
Ty bys to dělat nemohla.
Hezká jsi dost, ale jsi moc chytrá. Modelky jsou prázdná stvoření.
Až objektiv jim dodá barvy a strukturu a občas i záhadnost.
Ale na prázdném místě není nic záhadného,
dokud na něj neumístíš něco zajímavého.
A tak je to s modelkami.
Jsou tím, co mají na sobě.
A obvykle jsou hrozné v posteli.
Ale každý, kdo nejí, je v posteli hrozný, nemyslíš?
Už se to nese.
Co?
Dáme simultánní hru.
Ty proti nám všem.
Kromě mě. Ani neznám pravidla.
Budu se dívat.
- Máme dost desek a figurek? - Jo, ve skříni.
Můžeme hrát přímo tady na zemi.
- Dobře. - Časový limit?
Co rapid šach?
To nám dá výhodu. Dostaneme víc času na přemýšlení než ty.
- Chci to zkusit. - Nejsi v tom tak dobrá.
O deset, že tě porazím.
Co když kvůli hře se mnou prohraješ ostatní?
Co když tě kopnu do koulí?
- Vsadím deset na každou hru. - Dobře. Jsou to tvoje peníze.
Budou.
Tak znovu.
Ještě.
Ne.
No, holka…
asi už to umíš.
Ráda jsem tě poznala. Ozvi se, když budeš v Paříži.
- Budeš tam za dva týdny? - Kdo ví?
- Ahoj. - Ahoj.
Co je?
Tohle mi za celých 15 let nikdo neprovedl.
- Ani Borgov? - Ani Borgov.
A jsem střízlivá jako soudce, jak by řekla Alma.
Já teda nejsem.
Dobrou noc.
Dobrou.
Počkej.
Ano?
Pořád se ti líbí moje vlasy?
Tak takovej to má být pocit.
Haló?
Měla bys hrát sicilskou.
Cože?
V partii s Borgovem bys měla hrát sicilskou.
Proč?
V té on vyniká.
A tobě taky vyhovuje nejvíc.
Měla bys vždycky hrát svou sekvenci, ne jeho.
- Hraj, co je nejlepší pro tebe. - Díky.
Ještě něco?
Jedna věc.
Na velkých turnajích neříkají „šach“.
To jako vážně?
Jo, naprosto. Taky nikdy nepokládají krále.
Ptám se, jestli si neděláš srandu.
Na tohle teď myslíš?
Dobrou, Benny.
Dobrou noc.
PAŘÍŽ 1967
Vítejte na našem mezinárodním turnaji.
Jde o typ, kde bude hrát každý s každým.
Je tu šest hráčů a bude pět partií.
Jedna partie denně po dobu pěti dní
s jedním dnem volna pro případná odročení.
Dvojice na schématu byly stanoveny losem
a následně jsme vám přidělili barvy.
Pane Borgove, jaké to je, soutěžit s mladšími hráči,
a jak dlouho ještě budete hrát?
„Cítím se stejně dobře, jako když jsem ve čtyřech letech
hrál svou první partii.
Šachy jsou pro mě stále stejně vzrušující.
Nemám v plánu s nimi přestat a…
nejspíš umřu s hlavou na šachovnici.“
Slečno Harmonová, co byste vzkázala členům Šachové federace,
podle kterých jste na profesionálního hráče příliš oslnivá?
Že je podle mě mnohem snazší hrát šachy bez břemene Adamova jablka.
Jak se cítíte před zápasem s Alecem Berglandem?
Těším se na něj.
Takže říkáte, že ho porazíte?
Říkám, že ho porazit musím.
Slečno Harmonová, máte dobrý pocit z dalšího utkání s velmistrem Borgovem?
Velmi dobrý.
V letadle jsem spala, takže teď nemám jet lag.
Jsem výborně odpočatá.
Večery trávím na pokoji studiem starých partií pana Borgova.
I té proti vám v Mexico City?
Té především.
Časový limit je 40 tahů na dvě a půl hodiny.
Nějaké dotazy?
Dobře. Hodně štěstí vám všem.
Ať vyhraje ten nebo ta nejlepší.
Pardon, mademoiselle?
Promiňte. Můžu poprosit o váš autogram?
Mademoiselle.
Zítra hrajete…
proti velmistru Borgovovi.
Haló?
Tak ty sis myslela, že svůj přílet přede mnou utajíš?
Kdo volá?
A teď mě ještě urazíš.
- Cleo? - Velmi smutná Cleo.
Omlouvám se. Jen jsem…
- Kde jsi? - Dole.
- Tady? - Nezajdeme na skleničku?
Zítra hraju.
Jednu sklenku a pak se vrátíš nahoru k práci.
Je to finále.
Měla bych se na to vyspat.
Samozřejmě.
Chápu.
Ale možná zítra večer?
Vzdálená budoucnost. Kdo ví, kde budu?
Ale přeju ti hodně štěstí.
Děkuju.
Mají tu moc pěkný bar.
Asi se na tvůj úspěch napiju sama.
Sladké sny.
Ahoj.
Takže ta kráska má ke všemu i vkus, co?
Je mi z tebe zle.
Děkuju. Nápodobně.
Ale jen jednu skleničku.
Chci jít brzy spát.
Dobře.
Tak co do té jedné skleničky chceš?
Musí být výjimečná, když je jediná.
Co piješ ty?
Říká se tomu pastis.
Velmi pařížské, velmi obyčejné.
Ochutnej.
Chutná jako lékořice.
Anýz.
Je to dobrý.
- Umím si představit, že bych tu žila. - Já taky.
Malý pied-à-terre na Rue des Capucines nebo Boulevard Raspail.
Za pár let budu mistrem světa.
Můžu žít, kde chci.
K tomu dojde mnohem dřív.
Kdybych žila tady…
chodila bych na představení a koncerty a…
obědvala bych každý den v jiné kavárně.
A oblékala se jako místní ženy. Jsou tak elegantní v těch hezkých šatech
a perfektních účesech.
Už teď máš mnohem víc než ony.
A něco, co nemá žádná z nich.
Talent.
Díky němu můžeš mít život, co bude každý závidět.
V Kentucky mě nic nedrží.
Možností je nepřeberně.
A jedna z nich na tebe teď zírá.
Ne, koukají na tebe.
Pochybuju.
Jsi vážně krásná.
- Já se tak nevidím. - Pak jsi slepá.
Šukáš ráda?
- Cleo. - Co?
Ulehčuju ti to. S Bennym se ti to líbilo?
- Někdy. - Jak romantické.
Byla jsi někdy zamilovaná?
Ne do Bennyho.
Jistěže ne.
Žádná žena nemůže konkurovat Bennyho sebelásce.
Takže jsme pořád zamilovaní?
Jak se jmenuje?
Townes.
Na neopětovanou lásku.
A na hloupé muže.
Přesně.
Uvidíme, kolik lží vysypou.
Cože?
Děkuju.
Promiňte.
Vzdávám se.
Říká se, že jsi byla opilá.
- Nebyla. - Tak jsi měla kocovinu.
I kdybych byla naprosto střízlivá…
naprosto nic by to nezměnilo.
Tak tomu nevěřím.
Kdy přiletíš? Můžu tě vyzvednout.
Vracím se do Lexingtonu.
- Potřebuju být sama. - Potřebuješ přesný opak.
Beth, prosím, vrať se do New Yorku. Můžeme to probrat.
- Beth? - Díky, Benny.
Za všechno.
Neměla bys být sama.
Víš, co se stane.
Možná to chci.
Co? Opíjet se?
Jo, pěkně se ztřískat.
Totálně namol.
A možná i sjet. Proč ne?
- Kdybys byla se mnou, neuděláš to. - Já vím.
Co kdybych řekl: „Dobře, opij se.“
Přijela bys?
Benny, já nevím, co dělám.
Nebo co udělám.
- Haló? - Tady Dick Chennault.
Váš právník.
Aha.
Snažil jsem se vám dovolat včera a předevčírem. Kde jste byla?
V Paříži.
- Hrála jsem šachy. - To muselo být hezké.
Co pro vás můžu udělat?
Jde o Wheatleyho. Nechce to podepsat.
Podepsat co?
Že jste vlastníkem domu.
Můžete přijít, ať to vyřešíme?
Nevím, k čemu bych byla. Vy jste právník.
A řekl, že podepíše, co je třeba, takže…
No, očividně si to rozmyslel.
Pojďte dál.
Beth.
Pan Wheatley má návrh.
Můžete tu bydlet, než si najdete něco trvalého.
Přece mi měl dům zůstat, když budu platit.
Pan Wheatley říká, že jste si to špatně vyložila.
Tvrdí, že vám dovolil v domě zůstat,
než si něco najdete.
To není pravda.
Říkal, že je můj.
Vzpomínáte si?
Můžete se na mě podívat?
- Adoptoval jste mě. Nemluvíte se mnou? - Alma.
Ona chtěla dítě.
- Podepsal jste vy. Přijal jste závazek. - Alma tě chtěla adoptovat, ne já.
Nedám ti dům jen proto, že jsem něco podepsal, abych měl klid.
Ne že by to zabralo.
Adoptoval jste mě.
Já o to nežádala.
- Právně jste můj otec. - Tenhle dům je můj.
- Žádný vychytralý sirotek mi ho nevezme. - Nejsem sirotek.
- Jsem vaše dcera. - To tedy nejsi.
Je mi fuk, co tvůj právník říká.
Nebo co říkala Alma. Ta ženská neuměla být zticha.
Myslel jsem, že pomůže klavír, ale ne.
Tak jsi tu ty.
Celé je to vážně ubohost.
Slyšel jste ji hrát?
Samozřejmě.
Ano, ale poslouchal jste někdy?
Alma nebyla ubohá. Uvízla. To je rozdíl.
Nevěděla, jak se pohnout dál.
Ubohost, no…
Na tu se teď dívám.
Co po Beth chcete, pane Wheatley?
- Ať se klidí. Dům prodám. - Prodejte ho mně.
Co to povídáš?
Koupím ho.
- Kolik vás stál? - Teď má mnohem větší cenu.
Kolik?
- 7 000. - A hypotéka? S tou nemá cenu ani 5 000.
Sedm, ukážu ti účtenky.
Fajn.
Sedm tisíc.
- Ty je máš? - Ano.
Ale odečtu si výdaje za matčin pohřeb.
Ukážu vám účtenky.
Je tu děsné vedro.
Tak…
hodně štěstí.
Za den či dva vám pošlu všechny dokumenty.
Ahoj.
Chceš další práci?
Milá slečno Harmonová,
jelikož jsme vás telefonicky nezastihli,
píšeme ohledně vašeho zájmu o podporu Křesťanského tažení
ve vašem nadcházejícím turnaji v SSSR.
Křesťanské tažení je nezisková organizace,
která se věnuje otevírání dveří zavřených Kristovu poselství.
Vaše kariéra stážistky v křesťanské instituci
sirotčince Methuen nás zaujala.
Rádi bychom vám v nadcházejícím boji pomohli,
jelikož sdílíme vaše křesťanské ideály a ambice.
Pokud máte o naši podporu zájem,
obraťte se na naši pobočku v Houstonu.
Váš v Kristu, Crawford Walker.
Ty prachy ber. Mají jich plno.
- Zaplatili by mi letenku do Ruska? - Víc než to.
Když budeš potřebovat odehrát něco předtím, podpoří tě,
a když si řekneš, pošlou tam s tebou i mě.
Samozřejmě zaplatí dva pokoje vzhledem k jejich zásadám.
Proč by tak utráceli?
Chtějí, abychom ve jménu Ježíše porazili komunisty.
Ti samí lidé před dvěma lety zaplatili část cesty mně.
Chystáš se…
do New Yorku?
Musím tu ještě chvíli zůstat.
Mám turnaj v San Francisku a musím se teď starat o dům.
Jsem v pohodě, Benny. Fakt.
Jak se máš ty?
Zvládám.
Chybíš mi.
Prostuduj si materiály z posledního moskevského turnaje.
- Ani nevím, jestli pojedu. - Prostě to udělej.
A odepiš těm pámbíčkářům, že bereš veškerou pomoc, co nabízejí.
Jako předkrm si dám chřest s vinaigrette a u toho si promyslím hlavní chod.
Jistě, slečno Harmonová. A dáte si koktejl?
Ne, stačí cola.
Vlastně…
Gibson, prosím.
S ledem.
Samozřejmě.
Jaro v paměti mám,
pamatuju si i déšť.
Na tu noc vzpomínám,
na to štěstí a bolest.
Tebe si vybavím,
ale lásku si při tom vybavit
nedovedu.
Vybavím si květy
a spoustu dalších krás.
Pamatuju si Big Joea Turnera
a jak zní jeho hlas.
Tebe si vybavím,
ale lásku si při tom…
Haló?
Beth?
Haló?
Co?
To je moje holka.
Beth?
Jsi tam?
Volal jsem ti.
Jsi v pořádku?
Mám o tebe starost.
Beth, tady Harry.
Beth, jestli tam jsi, otevři prosím.
- Haló? - Elizabeth Harmonová?
- Jo. - Tady Ed Spencer.
Jasně.
Jsem ředitel místního turnaje.
Volám ohledně zítřka.
Zítřka?
Jde o turnaj.
Nemohla byste přijít o hodinu dřív?
Louisvillské noviny posílají fotografa a nejspíš dorazí i někdo z televize.
Můžete už v devět?
Slečno?
Jo.
Budu tam v 9:30.
Půl hodiny je na focení víc než dost.
Sakra.
Do hajzlu.
STŘEDNÍ ŠKOLA HENRYHO CLAYE
STÁTNÍ ŠAMPIONÁT V KENTUCKY 1968
Sakra.
Beth.
Ed Spencer.
- Tak jste to stihla. - Jo, zdravím.
Nemáte u sebe náhodou aspirin?
Určitě vám ho seženu.
Děkuju.
- Ne. - Beth Harmonová?
Annette Packerová. Tvá první oficiální výhra.
Vytřela jsi se mnou podlahu. Celé to trvalo asi 15 minut.
- To mě mrzí. - Ne, je to čest.
Všude se chlubím,
že jsem byla u dvou tvých velkých poprvé.
Věděla jsem, že to někam dotáhneš, a to pro mě moc znamenalo.
Chápeš?
Že je to možné…
i pro nás.
Ty tu dneska hraješ?
Bože, ne.
Nehraju už pár let.
Chystám se na medicínu, takže nemám čas.
Ale chybí mi to.
Jo.
Slyšela jsem, že tu budeš,
tak jsem přijela na víkend, abych ti osobně poděkovala.
Tak jo, uvidíme se uvnitř.
Ahoj.
Sakra.
Děkuju.
Tady se nekouří.
No jo, jasně. Díky.
Za pár minut začneme.
Jasný!
Zatraceně!
Máš nový auto.
Jo, tamto jsem naboural. Tohle ke mně sedí víc.
- Přijel sis zahrát nebo… - Ne.
Tak co tady děláš?
Volal jsem ti.
- Jednou jsem i přišel ke dveřím. - Fakt?
Jo.
Mám o tebe starost.
Proč proboha?
Viděl jsem tě v supermarketu.
Ty mě sleduješ?
Pracuju tam.
Cože?
Jako zástupce vedoucího obvykle sedím v kanceláři.
- Nikdy jsi nepozdravil. - No, nevypadala jsi…
že o to stojíš.
- Potřebuješ pomoc. - A s čím jako?
- Se šachy? To jsme zkoušeli… - O tom nemluvím.
A o čem teda?
Můj táta pil.
Nebyl zlej, nic takovýho.
Jen tak nějak ztichl a usnul v oblečení.
- Fajn. - Jsi cítit stejně jako on.
Máš stejný pohled jako on
- a tvá pleť je… - Moje pleť?
Jak jsem říkal…
Bojím se o tebe.
Spíš mám pocit, že mě lituješ.
- To jsem neřekl. - A kdo tady místo studia maká v obchodě?
Dělám obojí.
Víš co?
Já tam pracuju rád.
Je to dobrá práce a lidé jsou milí.
Elizabeth!
Hodně štěstí, Beth.
Sakra! Harry!
Říkala jsem ti, ať mi dáš pokoj!
Kristova noho!
A ty jsi sakra kdo?
Jolene?
Překlad titulků: Růžena Svobodová