Většinou když lidé o něčem říkají, že je to tak nejlepší, je to tak nejhorší.
Ale tentokrát je to pravda.
Hned se vrátím.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Zdravím, jmenuju se Alice.
Je Paul doma?
- Je mi líto, ale teď se to nehodí. - Co se děje?
- Paule, kdo to je? - Já…
Janet, vraťte se dovnitř.
Co tu chceš?
Říct ti, žes měl pravdu. Udělala jsem chybu.
- Beth je v autě, jen abys věděl. - Ne, Ježíši! Alice!
Je to pět let. Nemůžeš sem jen tak přijet!
- Jsem tady, protože už nemůžu dál. - Poslouchej.
- Dobře, chápu. - Nemůžu.
- Mám pocit, že ji zklamu. - Nemůžeš tu být, jasné?
Musíš zpátky do auta a jet zpátky.
- Probereme to jindy. - To nejde.
- Můžeme teď. - Ne, teď ne.
Ne, neměla jsi ji sem brát!
- Proč je tady? - Protože potřebuju pomoc.
Je příliš pozdě! Prosím, odejdi.
Mami?
Kdo to byl?
Chyba.
Chyba zaokrouhlení.
Musím prostě vyřešit jeden problém.
Jaký?
Co s tebou.
Celej dům patří tobě?
Nejsi žádnej sirotek.
Už ne.
Žiješ celou dobu v Lexingtonu?
V Louisville.
A proč ses sem vrátila?
Zdá se, že nerada zvedáš telefon.
Pan Shaibel zemřel.
Pozítří bude pohřeb. Říkala jsem si…
že můžeme jít spolu.
Děkuju.
Bože, Beth.
Jo.
Já vím.
Dělám právní asistentku.
- Šla jsi na vysokou? - Jo, Kentucky State.
Dostala jsem stipendium na tělák. Pak jsem zjistila,
že se to tam dřív jmenovalo Státní normální škola pro barevné,
rozhodla jsem se studovat dějiny
a po tom studiu jsem byla ještě naštvanější než dřív.
To si neumím představit.
Přešla jsem na obor Politologie.
Šetřím na práva.
Já vím, já a právník,
ale svět je v prdeli.
A když ho mám změnit, nemůžu marnit čas tím,
že budu bílý holky učit hrát badminton.
- Budu radikál. - Netušila jsem, že to je zaměstnání.
Bude.
Pořád je beru.
Zdá se, že nejen je, zlato.
Dneska ne.
Aspoň zatím.
Mám koncem roku jet do Ruska.
- Mám strach. - Tak nejezdi.
Musím.
Když nepojedu, nemám co dělat. Budu leda pít.
To zřejmě stejně děláš.
Musím skončit s vínem
a s prášky a…
uklidit to tady.
To by byl dobrej začátek.
Musím studovat šachy osm hodin denně. Chtějí mě v televizi a v San Francisku.
- Asi bych měla. - Kdo to chce?
Šachová federace.
Aha.
Ale já chci…
pít.
Kdybys tu nebyla, tak teď nasávám víno.
Zníš jako Susan Hayward v jednom z těch jejích filmů.
Četla jsem o jednom umělci.
Koupil si kresbu od Michelangela.
Když si ji přinesl domů, vzal kousek umělecké gumy a…
vygumoval ji.
Nechal jen prázdný papír.
Pamatuju si, že mě to šokovalo.
Teď přemýšlím, jestli jsem si nevygumovala mozek.
Budeme dělat, že ses teď nepřirovnala k Michelangelovi.
A řekněme si, kde zrovna jsi,
což po celých těch pěti minutách tady prohlašuju za totální dno hnusný díry.
A zdá se, žes ji sama vykopala.
Radím ti,
přestaň kopat.
No, možná to mám v krvi.
- Matka zešílela. - Zešílela, nebo vždycky byla cvok?
Nevím.
Pila nebo tak něco?
Ne, nikdy.
Je pryč.
Přestaň o tom přemýšlet. Nijak ti to nepomáhá.
Mimochodem…
mám pro tebe dárek.
Byla jsem to já.
Nakrklo mě, že tě adoptovali.
A co to, že jsem bílá špína bez floka?
Ani to ti nezapomenu.
Kolik asistentka vydělává?
Tohle auto by si nekoupila, jestli se ptáš na tohle.
Byl to dárek od jednoho z partnerů ve firmě.
Fakt jo?
Chce si mě vzít,
jakmile se rozvede s manželkou, co má teď.
To bude skvělá partie.
A je bílej.
Jmenuje se Rick. Učí mě hrát squash.
- Squash? - Hra pro bílý pracháče.
Vsadím se, že tobě by šla.
Celá firma je bílá. Najali mě, aby drželi krok s dobou.
Místo obvyklé černé uklízečky chtěli upravenou černošku
s pěkným zadkem a dobrou slovní zásobou.
A upravená ty jsi.
Na pohovoru jsem používala slova jako „zavrženíhodný“ a „rozpor“.
Hned zpozorněli.
Ale padám odtamtud, hned jak složím zkoušku.
Chci to, co máš ty.
Jsi nejlepší v tom, co děláš, tak dlouho,
že nevíš, jakej je život pro nás ostatní.
Co říká zbytek radikálů na tvůj vztah s bílým boháčem?
Nemají smysl pro humor? Nasrat.
Přívěs?
No teda, ty jsi fakt byla zářnej příklad špinavý bílý chudinky, co?
Máma byla z bohaté rodiny. Pak se vdala do ještě bohatší.
Tak jak jste skončily tady?
To je složitý.
To věřím.
Chceš jít dovnitř?
Rozbít kameny pár oken?
Rozhodnutí mají své důsledky.
S šachy je konec.
Vy jste tady kvůli jistým rozhodnutím vašich rodičů.
Musíte se naučit
dělat jiná rozhodnutí.
Teď mi došlo, že už tam nikdy znovu vejít nechci.
„Pojďte ke mně, vy namáhaní a obtížení břemeny. Já vám dám odpočinout.
Vezměte na sebe mé jho a učte se ode mne,
neboť jsem tichý a pokorného srdce.“
Paní Deardorffová tu není.
Nikdo z nich.
Deardorffová spadla a zlomila si kyčel. Hned po tvém odjezdu.
Musela pak chodit o holi.
Navždy ji to změnilo.
Málem jsem tehdy uvěřila v Boha.
Já Williama Shaibela neznal,
ale prý to nebyl ani tak věřící člověk, jako spíš samotář.
Nikdo z nich nebrečí.
A posledních 23 let prý…
Všichni se tváří jak ve frontě v bance.
…v sirotčinci Methuen.
V pohodě?
- Své povinnosti… - Cítím se provinile.
…plnil tiše a pilně.
Dlužila jsem mu desítku.
Jolene.
Podle ředitelky Methuenu Helen Deardorffové
byl oblíbený mezi zaměstnanci i studentkami
a byl to obdivuhodně pracovitý člověk.
Změnila jsem názor.
Za minutku jsem tu.
Měla bys být v kapli, mladá dámo.
Ano, madam.
HARMONOVÁ V PAŘÍŽI
VÁŽENÝ PANE SHAIBELE, KONÁ SE TU ŠACHOVÝ…
ŠACHU TEĎ VLÁDNOU ŽENY
NOVÁ MISTRYNĚ USA
CHESS REVIEW ŠACHOVÝ MAGAZÍN
HARMONOVÁ PROTI BORGOVOVI KDO V PAŘÍŽI ZVÍTĚZÍ?
Beth?
Zlato.
Ukousla sis moc velký sousto?
To bude dobrý.
Co od vás chceme, Elizabeth, je nějaké prohlášení.
Prohlášení?
My v Křesťanském tažení chceme, abyste veřejně vyhlásila svůj názor
ve světě, kde tolik lidí stále mlčí.
O jaký názor má jít?
Jak víme, šíření komunismu
je zároveň šířením ateismu.
Asi ano.
O tom vůbec není pochyb.
Je to holý fakt. Marxisticko-leninistická realita.
Písmo svaté je pro ateisty v Kremlu trnem v oku.
- To nepopírám. - Dobře.
Chceme prohlášení právě v tomto duchu.
- Tiskové prohlášení? - Přesně tak.
Už jsme ho připravili. Tady je.
Jsem šachista.
Samozřejmě. Ale taky jste křesťanka.
Tím si nejsem jistá.
Nic takového říkat nehodlám.
- Proč ne? - Protože je to úplný blábol?
Naše organizace už do vás investovala spoustu peněz.
Zaplatili jsme váš poslední let do San Franciska.
Byli jsme na vás hrdí.
A už jsme utratili další sumu za vaši nadcházející cestu do SSSR.
Dobře.
Fajn.
Všechno vrátím.
Snad víte, co děláte, drahá.
Tak už je to oficiální.
Jsi cvok.
Totálně ti hráblo.
Možná. Nejspíš.
Ale už jsem to udělala a minulost nezměníš.
- Letenky jsou zaplacené? - Ne.
Ani nic jiného.
Je ti jasný, že za hotel musíš zaplatit předem?
Jo.
Na účtu mám 2 000.
Bylo by to víc, ale údržba domu něco stojí.
Bude to chtít ještě 1 000. Minimálně.
Říkala jsem si…
- Tolik nemám. - Co to říkáš?
- Ty peníze máš. - Tolik nemám.
To jsi je prosázel?
Co na tom záleží?
Zkus Federaci nebo ministerstvo zahraničí.
Federace mě nemá ráda. Podle nich jsem pro šachy mohla dělat víc.
Měla jsi jít do televize, vystoupit v Tonight…
No tak. Nechci jet do Ruska sama.
- Benny? - To jako vážně?
- Co? - Vybodla ses na mě s tím,
že než být se mnou, radši budeš opilec. A teď ještě tohle?
Ne, klidně si jeď sama.
Možná to byla chyba.
Možná jsem to vracet neměla.
Možná? To říkají nuly, Beth.
- Benny… - Už mi nevolej.
Federace má příjmy pouze z prodeje magazínu.
Můžeme vám dát maximálně 400 dolarů.
Ministerstvo zahraničí, nezavěšujte.
- Říkalas, že to umíš. - Ne, že se to učím.
- Kultura, u telefonu O'Malley. - Dobrý den.
Panebože! Vyhrála jsem!
Tři tisíce dolarů?
Ano, hned.
Podívám se na to.
- Za hodinu se ozvu. - Hodinu?
Bez šance.
Je mi to moc líto.
Vládní prostředky nelze přidělit tak rychle a bez schválení.
Nemáte nějaké drobné navíc?
Nepotřebuju financovat převrat v Moskvě.
Potřebuju jen…
peníze na cestu.
Je mi líto, opravdu.
Ale pošleme s vámi jednoho z našich mužů.
Ochrání vás.
Ochrání?
- Neměla jsem ten dům kupovat. - Nebo všechny ty hadry.
Tři tisíce je balík.
Cesta do Moskvy je drahá.
Dám ti je.
Cože?
Ne, teď jsi sama řekla, že je to balík.
Mám je a nejen je. Šetřila jsem.
Potřebuješ je na práva.
To jo.
A ty mi je vrátíš…
až vyhraješ.
Co když nevyhraju?
I tak to za to stojí.
Nebo mi můžeš dát ty černý šaty.
Nebo ty fialový.
Líbí se mi oboje.
Ty jsi…
můj anděl strážný.
Prokristapána.
Beth.
Jdi do prdele.
Shaibel není jedinej, co se o tebe ty roky zajímal.
Vím, jak jsi prohrála s Bennym Wattsem ve Vegas a pak ho porazila v Ohiu.
Četla jsem noviny.
Dokonce i na výletě do města jsem prachy na zmrzku
dala za šachovej časák s tím tvým ksichtem na obálce.
Nějakou dobu…
jsem byla tvoje všechno.
A nějakou dobu…
jsi ty byla moje všechno.
Nebyly jsme sirotci.
Protože jsme měly jedna druhou, tak ne. Rozumíš, co říkám?
Nejsem tvůj anděl strážnej.
Nepřijela jsem tě zachraňovat.
Sakra, sotva uchráním sama sebe.
Jsem tady, protože mě tu potřebuješ.
Od toho je rodina.
A to my jsme.
Jednou můžu potřebovat já tebe.
Pochybuju, že se to stane.
Ale jeden nikdy neví.
Ale pokud se to stane…
tak přijdeš, ne?
Možná.
Už jste v Rusku byla?
A vy?
Jednou či dvakrát.
Má to pár pravidel.
Zaprvé, neopouštějte hotel, pokud nejste se mnou.
Zadruhé, kromě mě nikomu neotvírejte ani nezvedejte telefon.
Jak poznám, kdo volá, když to nezvednu?
Zatřetí,
žádné pití.
Právě jste mi ho nabídl.
To byla zkouška.
Řekněte, když s vámi někdo z Rusů bude chtít mluvit. Hlavně Vasilij Borgov.
Když vám dá nějaký signál nebo pošle vzkaz,
musím to hned vědět.
Jak by ten signál vypadal?
Může to být cokoli.
- Mohl by to udělat během hry. - Jak?
Nevím.
Já šachy nehraju.
Prostě buďte obezřetná. Někdo si může chtít promluvit.
A to o čem?
Z jakého oddělení ministerstva že jste?
To je ta šachistka?
Vypadá jako Ann-Margaret.
Snad mají Rusové rádi zrzky.
Vem nás do hotelu.
MOSKVA 1968
Tady to je rozhodně lepší než u mě.
Nezapomeňte, neopouštějte pokoj.
Neopouštějte beze mě hotel.
Ráno vás vyzvednu.
Dvě rychlá klepnutí a jedno pomalé?
To se povedlo.
Vítejte v Rusku.
Ano.
Tohle je dobré.
Jak řekl Thomas Huxley:
„Šachovnice je svět,
figurky jsou vesmírné úkazy,
pravidla hry známe jakožto zákony přírody
a náš protihráč je nám skryt.“
Dámy a pánové,
vážení soudruzi,
přivítejte prosím hráče.
Elizabeth Harmonová, USA.
Soudruh Laev, SSSR.
Pan Hellström, Švédsko.
Pan Duhamel, Francie.
Soudruh Lučenko, SSSR.
Pan Flento, Itálie.
Soudruh Borgov, SSSR!
Děkuji.
V jejich očích Harmonová nedosahovala jejich úrovně.
Hráč Laevova formátu se na hru s ní nejspíš nijak dlouho nepřipravoval.
Harmonová podle jejich měřítek vůbec není významný hráč.
Neobvyklé je na ní jen to, že je žena. A ani to v Rusku není tak vzácné.
Mají tu Nonu Gaprindašviliovou,
ale ta je mistryní světa v šachu žen a proti mužům nehrála.
Myslím, že Laev očekával snadnou výhru,
a ne zdrcující porážku v 27 tazích, kterou od Harmonové utrpěl.
- Podepíšete se mi? - Lízo!
Lízo, milujeme vás.
Můžu dostat autogram?
Jo.
- Moc vám děkuju! - Gratuluju!
HARMONOVÁ - DUHAMEL
Jo? Dobře.
Partie Harmonové s Hellströmem a Šepkinem byly nekompromisní
a mladou Američanku jistě také vyčerpaly.
Ale její zahájení v sobě měla jistotu,
kterou si udržela i ve střední hře,
dokud se oba soupeři nevzdali.
Hellström to zjevně nesl dost těžce. Po partii s Harmonovou nepromluvil.
Šepkin to vzal klidně, byl velmi slušný
a porážku nesl se ctí,
i když šlo o porážku rozhodující a nemilosrdnou.
Lučenko je tu nejstarší.
Byl mistrem světa, než se Harmonová vůbec narodila.
Ještě jako malý kluk porazil velkého Aljechina,
remizoval s Botvinnikem a v Havaně rozdrtil Bronsteina.
A i když už není tou šelmou, co kdysi,
jeho útok pořád představuje nebezpečí.
Harmonová si musí dát pozor.
Nechápu to. Vyhráli jsme, nebo prohráli?
Odročili jsme.
Co to znamená?
Ještě jsme nedohráli.
Tak…
kdy dohrajeme?
Zítra.
Ale teď se vážně potřebujeme vyspat.
- Možná vezme a dá šach. - Tak ustoupí.
Ale pak mu může vzít věž.
No a? Tak přesune pěšce na V4.
Ano, to je zákeřné.
A bude v koncích.
Ano. To je pravda.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Harmonová měla 90 minut a Lučenko 90 plus dalších 35 z předchozího dne.
Měla tedy tři nevýhody.
To, že Lučenko hrál bílé,
jeho stále neodražený útok…
a to, že měl víc času než ona.
O to působivější bylo, že ho porazila 25 minut před vypršením svého limitu.
Výborně. Opravdu brilantní návrat do sedla.
S klidným srdcem se vzdávám.
Vaše partie si přehrávám už od malička.
Vždycky jsem vás obdivovala.
Kolik že vám je?
- Dvacet… - Ne. Neříkejte mi to.
Zbytečná sůl do mých ran.
Já si přehrál vaše partie z tohoto turnaje.
Jste zázrak, má milá.
Možná jsem právě hrál s nejlepším šachistou, co jsem kdy potkal.
Na to si zvyknete.
Díky.
Elizabeth Harmonová je největší senzací od Festivalu mládeže v roce 1957.
Někteří ji tu dokonce berou za jakousi velvyslankyni.
Dnes proti Flentovi zvolila anglickou hru,
sekvenci, kterou jsem vždy považoval za sicilskou naruby.
Jelikož Flento nedosahuje její úrovně, téměř čtyřhodinovou hru asi nečekala.
Její soupeř předvedl pěkný útok po hlavních diagonálách
a zahrál hru čtyř jezdců tak důmyslně,
až se chvíli zdálo, že soupeřku i předčí.
Ta se však ve střední hře z této pozice vymanila
a donutila Flenta, aby se vzdal.
Po této partii možná přijde na zítřejší zápas s Borgovem vyčerpaná.
Nemělas ji sem brát! Proč je tady?
- Potřebuju pomoc! - Je pozdě!
Kdo to byl?
Chyba.
Chyba zaokrouhlení.
Musím prostě vyřešit jeden problém.
Jaký?
Co s tebou.
Mami?
Zavři oči.
Elizabeth Harmonová táhne pěšcem na D4.
Borgov táhne pěšcem na D4.
Harmonová táhne pěšcem na DS4.
Dámský gambit.
Borgov odmítá,
táhne pěšcem na K4.
Pro mě je Borgovův druhý tah v tomto tanci tak trochu překvapením.
Jindy by zahrál něco silnějšího,
ale tentokrát volí neobvyklou sekvenci, aby zvítězil.
Musí zvítězit. Soupeřka odpovídá úplným odklonem od Albina,
což ho jistě překvapilo,
a ona tak získala šanci se vymanit.
Teď spolu mohou zápolit prostřednictvím vlastního umění.
Jezdcem na KJ3.
Běž!
Jezdcem na KJ3!
Odročení.
Slečno Harmonová.
Paris Match, časopis Time, The Observer, Reuters, UPI…
- Jste slavnější než The Monkees. - Prosím, chci jen jít spát.
Nebuďte taková.
Promluvte s nimi.
Řekněte, že jste díky pobytu v Rusku ráda, že jste Američan.
- Slečno Harmonová! - Jedna otázka!
Dick Evans z Time. Máte chvilku?
To záleží. Dáte mě na titulní stranu?
- Porazíte ho? - Zatím jsem chybu neudělala.
To ani on.
Vážně jste se naučila hrát ve 2 letech v sirotčinci?
- V 9. - Tak mladá. Kdo vás to naučil?
Jmenoval se Shaibel.
William Shaibel.
Byl to správce. Hráli jsme ve sklepě.
- Šachy vás naučil správce? - Přesně tak.
William Shaibel byl skvělý hráč.
Trávil hrou hodně času a byl dost dobrý.
Můžete mi prosím slíbit, že to otisknete?
Rozhodně. Děkuju.
Ano, jistě.
Díky. Omluvte mě, jsem unavená.
Promiňte, slečno Harmonová, píšu pro Lexington Herald-Leader.
V Kentucky by rádi věděli, jestli je pravda…
že jste tu úplně sama.
Jak jsi tak rychle získal vízum?
Pomohla mi redakce.
Jsem teď pomocný editor.
A moskevská ambasáda.
- Vážně? - Jo.
Asi si mysleli, že tě rozptýlím.
Kdyby jen věděli…
Vím, že ses zlobila.
A omlouvám se.
Měl jsem ti to říct.
Ne.
Já se omlouvám.
Měla jsem tě nechat.
Přiznávám, že jsem byl trochu…
zmatený.
Jsi neuvěřitelná.
Ale chtěl jsem opravdu jen přátelství.
A tys mi tak trochu zlomila srdce.
V tom jsem fakt dobrá.
Odpouštíš mi?
Očividně.
Ber mě za asistenta. Jak ti pomůžu porazit Borgova?
Potřebuju…
prášky.
Chlast. Potřebuju mít mysl v oparu, abych vyhrála.
- Bez toho nemám dost představivosti. - Fakt?
- Věříš, že to tě sem dostalo? - Věřím, že na to jsem zvyklá.
Jo, ale vedeš si dobře i bez toho.
Nebo ne?
Ano, ty…
prášky jsem vyhodila.
A pak jsem na recepci chtěla další.
Teď je prostě fakt potřebuju. Aspoň jsem si to myslela.
Ahoj.
Milá dámo, bylas úplně tuhá!
- Kolik je? - Hodně.
Děkuju.
Vezmu to. Ty si vypij kafe.
Ano, přepojte ho.
Jste tam všichni?
Předám ti ji.
- Haló? - Když vezme jezdce,
udeř pěšcem před věží.
Benny?
Když vezme střelce, tak to samé, ale uvolni dámin sloupec.
Jak to víš?
Je to v Times.
Máme tu 7:00, ale pracujeme na tom už tři hodiny.
Kdo?
Ahoj, Beth.
Ahoj, Harry.
- Moc ráda tě slyším. - Jo, tak vydrž.
- Čau, Beth! - Ahoj!
- Tady Mike. - Matt.
Jsme na tebe pyšní!
Tak jo, pitomci!
Tohle mě stojí majlant.
Beth, poslouchej, uvolni ten sloupec, jasný?
Jak to mám udělat?
Jsou čtyři způsoby, podle toho, co udělá on,
a každý jsme vypracovali jeden. Máš tu hru?
Ano, mám. Jo.
Výborně. Začneme s jeho tahem jezdcem na V4.
My táhneme pěšcem před královským jezdcem. Jo?
- Ano. - Bezva. Teď zas Harry.
Dobře, teď můžeš udělat tři věci.
Po dámě na J3
jezdcem na K6,
když pak dá věž na V5, táhni pěšcem na K3.
Další verze.
Když jezdcem vezme pěšce na K5,
vezmeš věž.
Ale když bude táhnout věží na V7,
dá ti šach a pak táhni věží na S2.
Benny?
Tady je skoro pět.
Dobře.
Běž ho porazit.
Sakra.
S tímhle se nepočítalo.
Remíza?
Borgov nikdy remízu nenabízí, ale Elizabeth Harmonové ji nabídl.
Když ji přijme, opustí jeviště coby ta, která se vyrovnala mistrovi světa.
Když nepřijme, jakmile sedne prach a dojde na koncovku,
může se ocitnout v úplně jiné situaci. Borgov je v koncovkách vražedný.
Tím je proslulý.
To se o Harmonové říct nedá.
Je známá spíš silným začátkem,
který soupeře demoralizuje.
Podle mě by tedy měla přijmout.
I tak bude v očích světa slavit úspěch.
Remíza ale není vítězství.
A o Elizabeth Harmonové víme, že k smrti ráda vítězí.
Tento šach byl cílem celé sekvence.
Věž byla omezena střelcem a dotlačena do méně nebezpečné pozice.
Otázkou je,
co udělá teď?
Tato hra je vaše.
Vezměte si ho.
Vyhrála!
Děkuju.
Dobře ty, chudobko.
Dobře ty.
Prezident vás pozval do Bílého domu.
V Oválné pracovně bude šachovnice
a samozřejmě vás vyfotí, jak mu to nandáte.
V Texasu hrají spíš dámu.
A dnes se koná večeře v Ruském šachovém klubu v Georgetownu.
Členy je spousta význačných disidentů, takže máme připravený seznam témat.
Je to velká věc.
Porazit Sověty v jejich vlastní hře.
Můžete zastavit, prosím?
Chci jít pěšky.
Na letiště?
Zmeškáte svůj let.
Pojďme si zahrát.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE IEPEHO RUBINGHA
Překlad titulků: Růžena Svobodová