Tidligere på Sommeren da jeg ble pen...
-Skal vi dra hjem nå? -Dette stedet fortjener et bedre farvel.
La oss arrangere en fest.
For den siste kvelden!
Den første som innrømmer følelser, taper.
Du vinner.
Dette huset har sett sin del med klining.
Du kom til meg. Du ba om velsignelse til å være sammen med henne.
Jeg trodde at vi elsket hverandre.
Vi gjorde det.
Jeg lovet Susannah at jeg ikke ville miste magien, men den er borte.
MAMMA RINGER MOBIL...
Mamma, jeg trenger deg.
SOMMEREN DA JEG BLE PEN
Belly, våkne.
Våkne!
Mamma?
Hva gjør du her?
Husker du ikke?
Du ba meg komme.
Du la igjen en melding der du tryglet om det.
Du svarte ikke da jeg ringte. Jeg prøvde i hele natt.
Unnskyld. Jeg sovnet.
Stå opp, Belly. Vi drar.
Nei, vi kan ikke.
-Du forstår ikke. -Nei, jeg forstår ikke.
Du har løyet for meg i flere dager!
Jeremiah og Conrad trengte hjelp. Jeg visste ikke hvordan jeg skulle si det.
Det er ingen unnskyldning. Ingen.
Jeg håper kvelden var verdt det, for jeg har fått nok av deg.
Vi kom ikke for å feste. Det bare skjedde. Vi kom hit for Susannah...
Slutt! Jeg orker ikke å høre at du bruker henne som unnskyldning.
Du orker meg ikke, punktum!
Du har vært sint på meg siden begravelsen!
Hva skal jeg si?
At du ydmyket meg?
At du fikk dagen til å handle om deg istedenfor Susannah?
Ja! Jeg vet at du hater meg for det.
Men du vil aldri hate meg så mye som jeg hater meg selv.
Kom igjen! Vi gjør ikke dette her. La oss dra.
Jeg skal ingen steder.
Nei!
Den eneste feilen var å tro at du kunne hjelpe.
Susannah ville aldri tilgi deg for å ha forlatt guttene.
Hun ville aldri engang...
Belly.
Vil du ha selskap?
Beklager det som skjedde med Laurel.
Alt er bare kaos.
Jeg visste at du og Conrad hadde snakket om meg i høst.
Men jeg ante ikke
at han kom til deg og ba om din velsignelse.
Kan du droppe det?
Beklager.
Jeg prøver å gjøre det riktige,
men jeg mislykkes bare.
Det handler ikke bare om deg, Belly.
Conrad og jeg er sinte på hverandre på grunn av mye.
Conrad prøvde nok...
-...bare å... -Ikke...
Ikke forsvar ham, bare denne gangen.
Jeg forsvarer ham ikke.
Uansett hva du tror du så i går kveld...
...tar du feil.
Det er ikke noe mellom meg og Conrad.
Det vil alltid være noe mellom deg og Conrad.
Kanskje mamma hadde rett.
Kanskje det er på tide å dra hjem.
-Steven, hva faen? -Mamma!
Belly ringer i fylla, og jeg kjører hele natten for dette?
Jeg er glad moren deres ikke får se hva dere har gjort.
Huset skal være skinnende rent.
Og alle tingene til Susannah skal settes på plass.
Hvis én ting er ødelagt, så sverger jeg!
Vi flyttet ikke tingene hennes.
Det var tante Julia. Hun tømte det.
For å selge det.
Jeg trodde Susannah snakket med advokatene.
Hun tok kontakt med Julia før det ble ille.
Hvorfor sa du ikke noe?
Conrad fant det ut fra et til-salgs-skilt i hagen.
Jeg antok at de løste det før Susannah...
Vet faren deres det?
Selvsagt.
Og selvsagt gjør han ikke noe for å hjelpe oss.
Derfor kom de og Belly, for å løse det med tante Julia.
Og?
Og vi mislyktes.
Tante Julia solgte huset. Avtalen ble fullført i går.
Men som sagt,
mamma slipper heldigvis å se det.
Jeg rotet det til.
Belly også. Men hun var i hvert fall her.
Hun stilte opp straks de trengte henne.
-Du fortalte ikke at det ville skje. -Jeg har prøvd...
Prøv hardere.
Belly, kan vi snakke?
Jeg skal begynne å rydde.
Belly...
Unnskyld.
Jeg er så lei meg.
Jeg burde ikke ha slått deg.
Du har aldri gjort det før.
Alt du sa tidligere...
Du hadde rett.
Jeg har vært sint.
Jeg har vært så jævla sint
på hvor urettferdig det er at Beck ikke er her.
Jeg tillot ikke meg selv å føle det.
Hvis jeg slipper det ut...
Så vil resten dukke opp også.
Jeg trodde jeg gjorde det rette...
...ved å være sterk for dere.
Men jeg tok feil.
Jeg burde vært der for deg.
Eller latt noen være der for meg.
Mamma?
Tilgir du meg?
Ja.
Tilgir du meg?
Det føles bare ikke det samme uten henne.
Jeg vet det.
Dette er fin søppelhaug, der borte er enda en søppelhaug.
Hva?
Jeg skylder dere en unnskyldning.
Dere har støttet hverandre, men det har ikke jeg.
Og jeg er veldig lei meg for det.
Alle har gjort feil, mamma.
Min største var å stole på at Beck og Julia
hadde blitt enige om huset før hun gikk bort.
Det er sikkert for sent å endre noe, men jeg skal prøve.
Jeg skal prøve å overtale Julia.
Takk, mamma.
-Takk, Laurel. -Ingen årsak.
Før mamma kommer hit,
bør vi prøve å gjøre dette stedet mindre jævlig.
-Ja. -Ja.
-Vi setter i gang.
Jeg vil ikke at du skal dra. Du vet det, ikke sant? Er det tydelig?
Krystallklart, kjære. Ja.
Jeg vil også at du skal bli.
Jeg forguder deg for det. Jeg tror det er best om jeg drar.
Dette føles mer som en familiegreie.
Sikker på at du ikke bare unngår å rydde?
Du tar ikke feil. Det ser ekkelt ut her.
Ja.
Vil du kjøre en jente til bussen?
Bussen? Hva? Nei.
Ta bilen min hvis du skal dra. Greit?
Jeg henter nøklene.
Jeg har tydeligvis gått glipp av noe, mye.
Men... skjer dette?
Vi får se. Han er besatt av meg, hvis du lurer.
Kan jeg overtale deg til å bli med på leiren?
Hun kan ikke kaste deg ut om du dukker opp. Kom.
Skal du ikke på leir?
Nei. Det går bra, Taylor.
Dessuten er det så mye vi må finne ut her med huset.
Ikke bekymre deg for huset.
Du har gjort nok. Vi løser det.
Det er greit. Jeg vil fullføre det.
Ok.
Klarer du deg her?
Ja, det går bra mellom mamma og meg.
Begge vet at jeg ikke snakker om moren din.
Jeg vil være sikker på at du følger ditt hjerte, ikke bare deres.
Ja.
-Ja? -Ja.
-Ha det. -Kjør forsiktig.
Fyll tanken med bensin når den er halvtom. Biltur 101.
Men den er fortsatt halvfull da.
Vanlig blyfri, ikke sant?
Det er en spøk!
Høyoktan premium! De gode sakene!
-Herregud. -Vi har besøk.
Er det blod?
Det er kirsebær-Kool-Aid og Goldschläger.
Du er tidlig ute.
Jeg bryter også salgsavtalen min.
Hva skjedde med dette stedet? Det er en katastrofe.
Herregud. Dere ungdommer er utmattende.
Hei, Julia. Takk for at du kom.
Skye ga meg ikke mye valg.
Kan vi snakke mens barna rydder opp?
Greit.
Faren min prøvde å få meg til å bade her,
selv om han visste at jeg var redd for vannet.
Jeg vet at du og Beck hadde problemer.
Riktig.
Og at barna har gjort
en allerede vanskelig situasjon enda vanskeligere.
Også riktig.
Men Susannah elsket dette huset,
og guttene savner moren sin.
Og de to tingene er knyttet sammen.
Jeg håper du vil vurdere å trekke deg fra salget.
Hun ville snakke med deg.
Hvis Susannah ville snakke med meg, ville hun ha ringt.
I stedet sendte hun et brev
om legatet.
Det var da jeg fant ut at kreften var tilbake og at hun
ikke ville klare seg.
-Det var ikke tid. -Hun kunne ha ringt.
Det var ikke en samtale hun ønsket å ha.
Med noen.
Hun skrev at hun stolte på at jeg ville gjøre det rette,
og holde strandhuset i familien.
Hvordan kunne hun forvente det når familien aldri har behandlet meg bra?
Skilsmissen til foreldrene dine var nok ikke lett.
Det var en krig.
Jeg var alltid i midten.
Faren min giftet seg med stemoren min et halvår etter han forlot mamma,
forlot oss,
og hver sommer før hun sendte meg til Cousins,
ba moren min meg om å få pappa til å bry seg nok om meg
til å fortsette å betale barnebidrag.
Det er veldig ille.
Jeg prøvde å fortelle Susannah om det, men hun ville ikke godta det.
Beck likte aldri kaos.
Vår lille Daisy Buchanan.
Men du må vite hvor glad hun var i deg.
Kom igjen, Laurel.
Det var ikke plass til meg i Susannahs liv.
Og ikke et ledig rom i dette huset.
Ikke siden familien din var her hele tiden.
Det var din plass, var det ikke?
Din og Susannahs og barnas?
Dere hørte hjemme i det.
Var det ikke det du skrev? I memoarene dine?
Da jeg sa at Beck og jeg var som søstre,
antydet jeg ikke at hun ikke hadde en.
Jeg mente ikke å gjøre deg uvelkommen i ditt eget hus.
Beck mente heller ikke det.
Det er...
Det er ikke din feil.
Helt ærlig så er det ikke Susannah sin heller.
Det er bare det
at å være her i dette huset,
det vekket mye jeg trodde jeg hadde kommet over.
Jeg skrev aldri tilbake.
Og jeg sa aldri farvel.
Jeg prøvde å fly til begravelsen.
Jeg hadde en billett, men jeg klarte det ikke.
Skulle ønske jeg prøvde hardere å ordne opp med henne.
Det er ikke for sent.
Jeg har...
...valgt å trekke meg fra salget.
-Ja! -Hva?
La oss ikke feire ennå.
Vi må overbevise faren deres om å kjøpe huset av Julia.
Takk.
-Etter deg. -Takk.
Jeg er nesten redd for å si det høyt,
men
jeg føler meg håpefull.
Mamma har vært flink til belære faren din.
Takk for at du ringte Laurel.
Jeg skulle si noe tidligere, men...
Føles godt at hun er her og hjelper oss.
Ja.
Kan vi snakke om i går kveld?
I går kveld er
litt uklar. Samme hva jeg sa...
Du hadde rett.
Jeg skulle aldri ha avsluttet det sånn.
Det verste er at jeg trodde jeg gjorde det beste for deg.
Du gikk gjennom mye.
Det er ingen unnskyldning.
Og jeg hater tanken på
at du angrer på det vi gjorde den natten vi tilbragte her sammen.
Selvsagt gjør det vondt å tenke på den natten.
Men jeg angrer ikke.
Jeg angrer ikke på tiden vi var sammen.
Jeg...
...elsket deg.
Jeg vet at du elsket meg også.
Om jeg kunne gå tilbake, om jeg kunne ha gjort noe annerledes, hadde jeg det.
Conrad, det er greit. Begge såret den andre mye.
Og jeg vil aldri såre deg igjen.
Jeg vil ikke såre deg heller.
Jeg vet ikke om det er noe vi kan kontrollere,
men vi kan prøve.
Venner?
Ja, jeg skal følge med.
Takk.
Ha det.
Herregud, hva gjør jeg? Er jeg gal
som gir avkall på handelen?
Du er fullstendig fornuftig.
Skal du ikke fornekte meg?
Anse planene mine som skrinlagt.
Jeg er stolt av deg.
Du følte det du følte, uten unnskyldning.
Du risikerte til og med min vrede.
Ikke gjør det til en vane å være uenig. Jeg vil ikke godta det.
Ikke gjør ting som gjør meg uenig. Det er rart.
Det har vært en rar uke.
Men morsom.
Vent.
Fortell meg alt.
Det var dansing,
og jeg lagde en eplebong.
Og... jeg fikk mitt første kyss.
-Seriøst? -Samme det.
Herregud.
Hvem?
Jeg kan ikke sladre.
Jeg skal holde det hemmelig. Lover.
Han er supernerdete, og han elsker hvaler.
-Hvaler? -Ja.
Hva?
Hallo?
Hva er dette?
Du lager ikke mat.
Tenkte du var sulten etter turen, så jeg lagde frokost til lunsj.
Spis. Jeg lagde baconet akkurat slik du liker det, brent.
Hvor er barna?
Jeg tror de gir oss rom
så vi kan ha en voksen samtale om huset.
Ok.
Ja, takk for at du kom helt hit for å støtte meg.
De har ikke gjort det lett for meg.
Jeg er ikke her for å støtte deg.
Jeg er her for å støtte guttene.
Du kan ikke la dem miste huset, Adam.
Det er gjort.
Julia solgte det.
Jeg ombestemte meg.
Hei.
La oss få klarhet her.
Dette har aldri vært mitt ansvar,
så ikke gjør meg til den slemme.
Jeg gjør ikke det. Jeg prøver å hjelpe deg.
La noen andre prøve å løse et problem.
Vil du se bort fra legatet og gi guttene huset?
Hun kan ikke. Hun har et eget barn å ta hensyn til.
Jeg skal ikke sløse bort fondene deres.
Overraskende at du støtter det.
Når sa jeg det?
Du må flytte litt penger for å kjøpe det.
Hva?
Til markedsverdi, vilkår kan forhandles.
Jeg drar nå, for det skjer ikke. Punktum.
Jeg har et spørsmål til deg.
Hvorfor har guttene prøvd hardere de tre siste dagene på å redde huset
enn du har gjort de siste ukene?
-Hør her... -Hold kjeft. Du har ikke en stemme.
Suze fikk deg til å føle at huset er ditt, men nei.
Hvorfor sier du sånt?
Con...
Det er til det beste. Trodde du det ville funke med press?
-Unnskyld meg, men faen ta deg. -La oss...
-Suze hadde ikke ønsket krangling. -Du aner ikke!
Du mistet henne for lengst.
Kan du ikke se forbi din sorg og se hva det betyr for dem?
Jeg trodde det ville være bedre slik,
enklere for alle hvis vi gir slipp.
Enklere for deg.
Ja.
Det er vanskelig å være her.
Vanskelig.
Hun er overalt her.
Hun elsket deg.
Jeg prøvde å snakke henne til fornuft.
Jeg har åpenbart ikke vært din største fan,
men hun ville ikke høre.
For når Beck bestemte seg for noe, så ble det sånn.
Hun bestemte seg for deg, Adam.
Og for å gjøre dette huset til et spesielt sted for barna.
Gjør denne siste tingen for henne.
Laurel...
Pappa...
Vær så snill.
De får ikke bruke fondene sine.
Men hvis jeg selger huset i Boston, kan det gi oss nok.
Dere blir for det meste på skolen, men vi har ikke råd til begge husene.
Er det dette dere vil?
Ja.
Ja vel.
Hei.
Jeg vet at du er forbannet for i går.
Men...
...jeg har tenkt i hele dag på hva jeg skal si.
Jeg burde ha sagt hva jeg følte,
eller hva jeg har følt mesteparten av tiden, om alt.
Jere, jeg antok... Altså...
Alt faller liksom så lett for deg.
Du blir aldri motløs.
Men jeg burde ha fulgt bedre med. Jeg burde ha sett nøyere etter.
Unnskyld.
Jeg vil ikke være den fyren lenger,
den som smiler om han er glad eller ikke.
Det er vanskelig.
Du trenger ikke det.
Det var sprøtt, du og Belly angrep meg den samme kvelden.
Det var nesten morsomt, men...
Jeg fortjente det. Jeg fortjente alt.
Vi snakket sammen i morges. Jeg antar...
...at vi er venner nå.
Men jeg mener det.
Jeg vil ikke krangle mer med deg.
Vi kan ikke fortsette sånn. Vi har bare hverandre.
Greit, så vi snakker.
Når noe dukker opp, sier vi det.
Samme om det gjør vondt, eller gjør den andre forbannet.
Vi snakker.
Jeg kom inn på Stanford.
Hva?
Jeg søkte om overføring, sammen med mamma.
Jeg ville ikke si det.
Jeg ville ikke si det, for du måtte ikke tro at jeg forlater deg.
Jeg skal ikke dit. Jeg blir på Brown.
Jeg skal ikke.
La oss gå tilbake.
Jeg vil bare fortelle dere at jeg skal til Boston.
Jeg skal begynne å få orden på ting.
Hei.
Takk, pappa.
Og jeg vil bare si
unnskyld til begge to.
Jeg har ikke vært den beste faren og den beste mannen for moren deres.
Takk for at du hjelper å redde mammas hus.
Ha det, pappa.
-Stanford er drømmeskolen din. -Jere...
Du får ikke gi slipp og bli på Brown
fordi du vil gjøre det rette for meg.
Det er mer enn det.
Hva da?
Jeg mister nok plassen uten eksamenen.
Greit. Da må du ta den.
Jere, jeg kan aldri bestå den.
Escobars eksamener er nesten umulige når jeg er oppdatert, og i alle fall nå.
Da er det mulig.
Vi leser hele natten. Vi gjør deg klar.
Det er ikke noe problem.
Du klarer dette.
Ikke se sånn på meg.
På hvilken måte?
Jeg har kanskje ikke så mye å sammenligne kysset med ennå,
men betrakt meg som team Cam Cameron.
Det er notert.
Barna har blitt venner.
Ja. Skye har blomstret her.
Guttene blir glade om dere kommer oftere.
Ikke tenk på meg. Jeg skal holde meg unna.
Du må hjelpe meg å få dem til å høre.
De er så umulige. Like sta som Susannah.
Tvers igjennom.
Ikke se for glade ut. Dere blir ikke kvitt meg for alltid.
Deres onde tante Julia er bare en telefon unna.
Takk. For alt.
Bra det løste seg.
Vi bør kjøre også.
Jeg lurte på om dere ville bli én natt til.
Vi må hjelpe Con å lese til eksamenen i morgen.
Jeg er jo 18 år. Ikke sant?
Jeg slipper mammas tillatelse...
Jeg må ha mammas tillatelse til å lese.
Vær så snill. Jeg blir ikke overført til Stanford hvis jeg ikke består.
-Du bør gjøre mer enn å bestå. -Ja.
Kom du inn?
Ja.
Betyr det at jeg må sove i en sovepose?
Vi har motellrommet. Vil du ha det?
-Visst pokker. Takk. -Perfekt.
Skye, avskjedsgave.
Takk, Conrad.
Bare hyggelig.
-Du trenger ikke. -Jeg vet det.
Men jeg vet hvor mye Stanford betyr for deg.
-Jeg måtte lese essayet fem ganger. -Nei.
-Jo. -Nei.
-Fem ganger. -Ja.
Jeg vil hjelpe deg.
Ok.
Takk.
Dette blir det siste jeg gjør for Conrad Fisher.
Få ham til Stanford.
Når han er der, kan vi kanskje endelig gi slipp på hverandre.
Vet du hvor lenge det har stått fremme?
Jeg er for sliten til å spise.
Jeg kan besvime på benken.
Jeg også.
Det er på tide å lese, latsabber.
Jeg er for sliten til å lese. Jeg må ta en lur.
Jeg er også sliten. Men det er ettermiddag alt.
Vi må jobbe hele natten og dra tidlig i morgen.
Hvem inviterte henne?
Jeg jobber best under press.
Vær så snill, Belly? Bare én time?
Greit. Én time, det er alt.
Du er en engel.
-Gå, før jeg ombestemmer meg. -Ok.
Ikke du.
-Nei. Kom igjen. -Jeg trenger din hjelp. Kom.
Våkn opp.
Jere kan sove gjennom en storm.
God morgen, Bells.
Morn. Klokken er fem.
Jeg lot dere sove en halvtime ekstra. Vær takknemlig.
Jeg er takknemlig.
Greit, kom igjen.
La oss lese for herr Stanford.
Geit.
Ha det moro.
-Ja! McDonald's-cheeseburgere? -Nei.
De er en avgjørende del av belønningssystemet.
Hvorfor får han en?
Slik fungerer det.
Conrad leser, han får en burger.
Hva med meg?
Conrad leser, du får en burger.
Så et belønningssystem?
Hva mer får jeg?
Bare cheeseburgerne.
Greit. La oss sette i gang!
Jeg har en prøveeksamen.
Takk.
Jeg mener det. Takk.
Denne er ikke så verst.
Hvor er golgiapparatet plassert?
-Nær cellekjernen. -Stemmer.
Bravo! Klar?
Ja!
Bra jobbet, folkens.
Gi deg.
-Takk. -Neste spørsmål.
Greit.
Nok til å øke energien, men ikke til å slite dere ut.
-Ok? -Jeg lover ingenting.
Kom igjen, Jere!
På tide å våkne. La oss fortsette.
Jeg skal gi deg energi. Gap.
Sånn. Kom igjen.
Kom igjen, vi har mye igjen før vi skal sove.
Greit. Vet dere hva?
Mamma elsket sangen.
Ja. Kom igjen!
Hvor?
-Dansepauser er avgjørende. -Jeg danser ikke.
-Jo, det gjør du. -Jeg danser ikke.
Greit.
Kom igjen!
Ja!
Jeg hadde aldri sett for meg dette.
Så annerledes enn om Susannah hadde vært her.
Jeg tror hun hadde likt det.
Dette føles ganske magisk.
Tenker du på morgendagen?
Ja.
Venus er fortsatt en kveldsstjerne.
Betyr det et slags håp eller noe?
Ja, jeg tror du bør føle deg optimistisk.
Vanskelig når jeg vet at jeg rotet det til.
Hva om de kaster meg ut av Brown,
så vil de ikke ha meg på Stanford?
Da finner du ut av det.
Ja.
Og...
Hvis du er heldig nok til å få en ny sjanse...
...gjør du alt for å ikke rote det til igjen.
Conrad, jeg må...
Jeg må fortelle deg noe.
Jeg...
Jeg har hatt følelser...
Jøss.
Slutt. Redaktøren maser om sider,
og jeg lar ikke henne lese noe heller.
Ok. Men jeg er din muse.
Du får lese når den er ferdig.
Du bør kjappe deg. Jeg vet ikke hvor lenge jeg har igjen.
-Sa du det til meg? -Tikk-takk.
Jeg vet hva du gjør.
Fortell.
Du prøver å trekke det ut.
Ingen magiske tanker kan endre det som skjer.
Hvis du bruker en evighet,
blir du fattig, og jeg er borte.
Hvis ikke salget går til himmels når jeg dør,
blir jeg så forbannet.
Uansett hvor jeg er.
Jeg hater deg så mye noen ganger.
Jeg er glad i deg også.
Er du klar til å dra?
Nesten.
Vi må bare gjøre én ting til.
Si: "Appelsin!"
Appelsin!
-Elsker det. Vil dere se? -Ja.
-Nei. -Det er så søtt.
-Nei. -Jøss.
Greit. Jeg sletter dem...
Alle er like!
Takk for at du er her.
Seriøst, det betyr mye.
Jeg var ganske effektiv.
-Du var ganske effektiv. -Ja.
Skal du si det?
Jeg har lyst.
Jeg vet ikke om jeg bør det.
For noen dager siden hadde jeg bedt deg om å holde deg unna.
Og jeg hadde nok brukt fysisk vold
hvis du sårer henne igjen.
Ikke at jeg hadde gjort det. Jeg vil bare lufte tanken.
-Jeg fortjener det. -Du sier ikke det.
Men i dag...
Jeg gleder meg til å dra hjem og se Taylor igjen.
Det betyr at folk forandrer seg.
Hvis du elsker henne...
...si hva du føler.
Dere trenger kanskje koffein på turen til Brown.
Mener du det?
Du bør fullføre det du startet.
Det betyr ikke at du slipper unna for lyvingen.
Det får konsekvenser.
Men jeg er stolt av deg.
Beck hadde også vært det.
Takk, mamma.
Jere, Conrad, jeg blir med dere!
-Ja! -Jeg vil sitte foran.
Gjør deg klar til allsang.
-Kjør henne rett hjem etter eksamenen. -Absolutt.
Du kommer tilbake hit, ikke sant?
Du blir ikke kvitt meg om du prøvde.
Greit. Jeg må si ha det til moren deres.
Du var flink.
Du gir meg ikke mange muligheter, så jeg måtte benytte den.
Steven!
Stol på magefølelsen. Det er alt jeg sier. På alle måter.
Greit. Takk, tror jeg.
Hvor snart kan vi komme tilbake hit?
Jeg kan når som helst.
Ja, og volleyballeiren skjer ikke, så jeg også.
Jeg skal på Stanford på orientering,
men kan kanskje komme tilbake 4. juli?
-4.? -Ja.
Kult.
Nei. Vi har ikke tid.
Kan vi?
Vær så snill.
For gamle dagers skyld.
Greit.
-Kom igjen. -Opp med benet.
Kom igjen.
Mageplask!
Greit. Nå skjer det.
To! Tre!
Hei!
Etter deg!
Forsiktig!
-Ha det! -Ha det!
-Glad i dere! -God tur!
-Lykke til, Connie!
Takk!
Skal du ikke legge ned... Samme det.
Du må leve med konsekvensene av handlingene dine.
Jeg sier bare at et håndkle kan være nyttig.
-Fryser du? -Det går bra. Jeg liker det kjølig.
Jeg må bare... Takk.
Greit.
Jeg skal spille noe for å løfte stemningen.
Jeg prøver å lese.
Jævla idioter.
Du klarer dette.
Det er greit hvis ikke, men jeg tror du gjør det.
Takk. Ses etterpå.
Ja.
Hva vil du gjøre?
Jeg kan vise deg Finch. Det er et kvarter unna.
Sa ikke veilederen din at det var en mulighet for deg?
Jo. Utrolig at du husket det.
Fremad.
Greit, så...
-Dette er hybelhuset. -Greit.
Og tre, to...
Begge armene.
-Det var bra. -Var det?
Du klarer det.
Jeg klarer det.
FINCH COLLEGE BOKHANDEL
Greit. Er du klar?
Det er én ting jeg vil se.
Fint!
Ser du for deg en med ditt navn?
Kanskje.
Kom igjen.
Belly, jeg vet ikke om vi får...
Kom igjen, lev litt.
Ja, greit.
Se på alle de mesterskapene.
Du savner virkelig å spille, ikke sant?
På en måte.
Belly.
Jeg gjør virkelig det.
Jeg blir aldri et supergeni som Steven.
Men jeg føler at volleyball var noe jeg var veldig flink til.
Du er veldig flink.
Og hvis du virkelig vil,
kan du spille her.
Vet du hva?
Jeg skal spørre treneren
om jeg kan bli med på laget igjen.
Trygle henne.
Du er ganske vanskelig å motstå.
Og egoistisk sett vil jeg se deg spille her.
Jeg kan faktisk se meg selv her.
Vi to løpende rundt på campus.
Du kommer på alle kampene.
Leseøkter sent på kvelden.
Pizza klokken 2.00.
Ikke sant?
Vi bør dra tilbake.
Ja. Ok.
Kommer du noen gang til å gi meg en ny sjanse?
Belly, hvis jeg faller for deg igjen...
...tror jeg ikke at jeg takler at du ombestemmer deg igjen.
Jeg ville ikke gjort det.
Det er annerledes nå.
Hvordan?
Du og jeg...
Vi er ikke de samme som vi var.
Vi ble voksne.
Jeg brukte så mye av livet på å drømme om
hvordan det ville være å være sammen med Conrad.
Men...
...drømmer er ikke ekte. Altså...
Og nå vil jeg ha noe ekte.
Jeg vil... Jeg vil ha deg.
Belly...
Gjør du det fortsatt?
Ja, jeg gjør det fortsatt.
Tekst: Erling
Kreativ leder: Heidi Rabbevåg