Detta har hänt...
-Ska vi åka hem nu? -Huset förtjänar ett bättre avsked.
Så vi borde ha en fest.
För sista kvällen!
Första personen som blir förälskad förlorar.
Jag förlorar.
Huset har sett sin beskärda del av hångel.
Du kom till mig. Du bad mig om min välsignelse att få vara med henne.
Jag trodde att vi älskade varandra.
Vi gjorde det.
Jag lovade Susannah att jag inte skulle förlora magin, men den är borta.
MAMMA MOBIL...
Mamma, jag behöver dig.
SOMMAREN JAG BLEV VACKER
Belly, vakna.
Vakna!
Mamma?
Vad gör du här?
Kommer du inte ihåg?
Du bad mig komma.
Du talade in ett röstmeddelande där du bad mig komma,
sen svarade du inte när jag ringde. Jag försökte nå dig hela natten.
Förlåt. Jag somnade.
Res dig upp. Vi ska gå.
Nej, det kan vi inte.
-Du förstår inte. -Nej, jag förstår inte.
Du har ljugit för mig i flera dagar!
Jer och Con behövde mig, jag visste inte hur jag skulle berätta det.
Det finns ingen ursäkt. Ingen.
Jag hoppas festen var värd det, för jag är så färdig med dig.
Vi kom inte hit för att festa. Det bara hände. Vi kom för Susannah...
Sluta! Jag orkar inte höra dig använda henne som ursäkt en gång till.
Du tål mig inte, punkt slut!
Du har varit arg på mig ända sen begravningen!
Vad vill du att jag ska säga?
Att du skämde ut mig?
Att du fick det att handla om dig istället för Susannah?
Ja! Jag vet att du hatar mig för det.
Men inte lika mycket som jag hatar mig själv.
Kom igen! Vi gör inte det här. Nu åker vi.
Jag ska ingenstans.
Nej!
Det misstaget jag gjorde var att jag trodde att du kunde hjälpa.
Susannah skulle inte förlåta dig om du svek hennes pojkar.
Hon skulle aldrig...
Belly.
Vill du ha lite sällskap?
Jag är ledsen för det som hände med Laurel.
Allt är en enda röra.
Jag visste att du och Conrad hade pratat om mig i höstas.
Men jag visste inte...
att han kom till dig och bad om din välsignelse.
Kan du inte...
Förlåt.
Jag försöker att göra allt rätt
men fortsätter att sabba allt.
Det handlar inte bara om dig, Belly.
Conrad och jag är arga på varandra över allt möjligt.
Jag är säker på att Conrad...
-bara försökte, du vet... -Sluta...
Försvara honom inte för min skull.
Jag försvarar honom inte.
Vad du än tror att du såg igår kväll...
så tror du fel.
Det är inget mellan mig och Conrad längre.
Det kommer alltid att vara nåt mellan dig och Conrad.
Mamma kanske har rätt.
Det kanske är dags att vi alla åker hem.
-Steven, vad fan? -Mamma!
Belly fylleringde, och jag kör hela natten för detta?
Tur att din mamma inte kan se vad ni gjort med huset.
Ni ska städa upp.
Och Susannahs saker ska ställas tillbaka där de hör hemma.
Om minsta lilla grej är sönder, så...
Vi har inte flyttat hennes grejer.
Det var moster Julia. Hon tömde det, inte vi.
För att sälja det.
Susannah pratade ju med sina advokater.
Hon kontaktade Julia innan hon blev för sjuk.
Varför sa du inget?
Conrad fick reda på det genom en till salu-skylt på tomten.
Jag antog att de löste det innan Susannah...
Connie, vet din pappa?
Klart han vet.
Han har inte gjort nånting för att hjälpa oss.
Killarna och Belly kom för att övertala moster Julia.
Och?
Och vi misslyckades.
Moster Julia har redan sålt huset. Affären slutfördes igår.
Men som du sa,
mamma är inte här för att se det.
Jag sabbade det.
Och Belly också. Men hon var åtminstone här.
Hon kom så fort de behövde henne.
-Du berättade inte för nån om detta. -Jag har försökt...
Försök hårdare då.
Belly, kan vi prata?
Jag ska börja städa.
Belly...
Jag är ledsen.
Så ledsen.
Jag borde inte ha slagit dig.
Det har du aldrig gjort förut.
Allt du sa innan...
Du hade rätt.
Jag har varit arg.
Jag har varit så jävla arg
på hur orättvist det är att Beck inte är här.
Men jag lät mig inte känna det.
För om jag släpper ut det...
Skulle annat också komma upp.
Jag trodde att jag gjorde rätt...
trodde jag var stark för er skull.
Men jag hade fel.
Jag borde ha varit där för er.
Eller låtit nån vara där för mig.
Mamma?
Förlåter du mig?
Ja.
Förlåter du mig?
Det känns bara inte likadant utan henne.
Jag vet.
Det här är en bra sophög, där borta är en annan sophög.
Vadå?
Jag är skyldig er alla en ursäkt.
Ni har funnits där för varandra, men inte jag.
Jag är djupt ledsen för det.
Vi har alla gjort misstag.
Min största var att lita på att Beck och Julia
hade kommit överens om huset innan hon gick bort.
Det är nog för sent att ändra saker, men jag ska försöka.
Jag ska försöka ändra Julias inställning.
Tack, mamma.
-Tack, Laurel. -Varsågod.
Men innan mamma kommer hit
borde vi nog försöka få det här stället att se mindre... risigt ut.
-Ja. -Ja.
-Vi sätter igång.
Jag vill inte att du åker. Det vet du väl? Är det tydligt?
Kristallklart, älskling.
Jag vill också att du stannar.
Så gulligt. Men det är bättre om jag lämnar.
Det här känns mer som en familjegrej.
Säkert att du inte bara undviker att städa?
Du har inte fel. Det här stället ser äckligt ut.
Japp.
Vill du köra en tjej till busstationen?
Busstation? Va? Nej.
Om du ska åka, ta min bil. Okej?
Jag hämtar nycklarna.
Jag har helt klart missat nåt, mycket av nåt.
Men... händer detta?
Vi får se. Han är besatt av mig, om det är det du undrar.
Kan jag övertyga dig att följa med till lägret?
Även om du bara dyker upp kan hon inte bara sparka ut dig.
Ska du inte på lägret?
Nej. Det är okej, Taylor.
Dessutom finns det så mycket grejer vi måste reda ut här med huset.
Oroa dig inte för huset.
Du har gjort nog. Vi reder ut detta.
Det är okej. Jag vill stanna kvar.
Okej.
Kommer du att vara okej?
Ja, mamma och jag är sams igen.
Vi vet båda att jag inte pratar om din mamma.
Jag vill att du tar hand om ditt hjärta, inte bara deras.
Ja.
-Ja? -Ja.
-Hejdå. -Kör försiktigt.
Fyll tanken när den är halvtom. Det vet alla.
Men då är det fortfarande halvfull.
Vanlig blyfri, eller hur?
Det där var ett skämt!
Högoktanig premium! De bra grejerna!
-Herregud. -Vi har en besökare.
Är det där blod?
Det är Cherry Kool-Aid och Goldschläger. Tror jag.
Du kommer tidigt.
Jag bryter också mot mitt försäljningsavtal.
Vad har hänt med stället? Det är en katastrof.
Herregud. Ni tar kål på mig.
Hej, Julia. Tack för att du kom.
Skye gav mig inte mycket val.
Kan vi prata lite medan barnen städar?
Okej.
Pappa brukade försöka få mig att simma här ute
fastän han visste att jag var livrädd för vattnet.
Jag vet att du och Beck hade era problem.
Korrekt.
Och att barnen har gjort
en redan svår situation för dig svårare.
Också korrekt.
Men faktum är att Susannah älskade det här huset
och pojkarna saknar sin mamma.
Och de två sakerna är ganska sammanflätade.
Jag hoppas att du överväger att backa ur försäljningen.
Hon ville prata med dig innan.
Om Susannah ville prata med mig hade hon ringt.
Istället skickade hon ett brev
om testamentet.
Det var då jag upptäckte att cancern var tillbaka och att hon
inte skulle klara det.
-Det fanns inte tid. -Hon kunde ha ringt.
Det är inte ett samtal hon ville ta.
Med någon.
Hon skrev att hon litade på att jag skulle göra rätt
och behålla strandhuset i familjen.
Hur kunde hon tro det när den här familjen aldrig har gjort rätt mot mig?
Era föräldrars skilsmässa var nog inte lätt.
Det var ett krig.
Och jag var alltid i mitten.
Pappa gifte sig med min styvmamma sex månader efter skilsmässan,
övergav mig och mamma.
Varje sommar, innan jag skickades till mina kusiner,
sa mamma till mig att det var mitt jobb att få pappa att bry sig om mig
och fortsätta betala barnbidrag.
Det suger verkligen.
Jag försökte berätta för Susannah om det, men hon ville inte acceptera det.
Beck gillade aldrig att gräva i det röriga.
Vår lilla Daisy Buchanan.
Men du måste ha vetat hur mycket hon älskade dig.
Kom igen, Laurel.
Det fanns inget utrymme för mig i Susannahs liv.
Och inte ett endaste rum ledigt i huset.
Inte med din familj här hela tiden.
Det var er plats, eller hur?
Din, Susannahs och barnens?
Du tillhörde den.
Var det inte det du skrev i din memoarbok?
Att Beck och jag var som systrar,
inte att hon inte hade en.
Jag menade inte att få dig att känna dig ovälkommen hit.
Inte Beck heller.
Det är...
Det är inte ditt fel.
För att vara ärlig så är det inte Susannahs heller.
Det är bara...
att vara här i huset...
rör bara upp en massa skit som jag trodde att jag hade kommit över.
Jag svarade henne inte.
Och jag sa aldrig hej då.
Jag försökte kliva på planet till begravningen.
Jag kunde bara inte göra det.
Jag önskar att jag hade försökt mer med henne.
Det är inte för sent.
Jag har...
bestämt mig för att inte sälja.
-Ja! -Va?
Låt oss inte fira ännu.
Vi behöver övertyga er pappa att köpa huset av Julia.
Tack.
-Efter dig. -Tack.
Jag är nästan rädd för att säga det högt,
men...
jag känner mig hoppfull.
Min mamma har alltid varit bra på att säga åt din pappa.
Tack för att du ringde Laurel.
Jag menade att säga nåt tidigare, men...
Det känns bra att ha henne här.
Ja.
Kan vi prata om igår?
Ärligt talat, igår kväll var...
Allt är lite suddigt. Vad jag än sa...
Du hade rätt.
Jag skulle aldrig ha avslutat det så.
Jag trodde att jag gjorde dig en tjänst.
Du gick igenom mycket.
Men det är ingen ursäkt.
Och jag hatar tanken på...
att du ångrade vad vi gjorde natten vi tillbringade här tillsammans.
Visst gör det ont att tänka på den natten.
Men jag ångrar den inte.
Jag ångrar inte vår tid tillsammans.
Jag...
älskade dig.
Och jag vet att du älskade mig också.
Om jag skulle kunna göra saker annorlunda, skulle jag göra det.
Det är okej. Vi har båda sårat varandra.
Och jag vill aldrig såra dig igen.
Jag vill inte såra dig heller.
Jag vet inte om det är nåt vi kan kontrollera,
men... vi kan försöka.
Vänner?
Ja, jag ska hålla utkik.
Tack.
Hej då.
Herregud, vad gör jag? Är jag galen...
som ger upp den här affären?
Du är fullt sansad.
Så du kommer inte att bryta med mig?
Betrakta mina planer som skrotade.
Stolt över dig.
Du kände vad du kände, utan ursäkt.
Du riskerade att göra mig arg.
Men låt det inte bli en vana. Det klarar jag inte.
Gör oss inte osams. Det är konstigt.
Det har varit en... konstig vecka.
Men en rolig också.
Vänta.
Berätta allt.
Det dansades...
och jag gjorde en äppelbong.
Och... jag fick min första kyss.
-Är det sant? -Strunt samma.
Herregud.
Av vem?
Jag är ingen skvallerbytta, mamma.
Jag ska hålla det hemligt. Lovar.
Han är supernördig och älskar valar.
-Valar? -Ja.
Va?
Hallå?
Vad är det här?
Du lagar inte mat.
Du är nog hungrig, så jag gjorde frukost till dig... till lunch.
Ät. Jag stekte baconet precis som du gillar det, bränt.
Var är barnen?
De lämnar oss ifred
så att du och jag kan ha en vuxen konversation om huset.
Okej.
Tack för att du kom hela vägen hit för att backa upp mig.
De har inte gjort det lätt för mig.
Jag är inte här för att backa upp dig.
Jag backar upp pojkarna.
Du kan inte låta dem förlora huset.
Det är redan klart.
Julia sålde det.
Jag ändrade mig.
Hej.
Okej, låt oss vara tydliga.
Det har varit bortom min kontroll sen första början,
så gör inte mig till skurken.
Jag gör inte det. Jag försöker hjälpa dig.
Låt nån annan försöka lösa ett problem.
Så du häver arvet och ger pojkarna huset?
Nej. Hon har ett eget barn att tänka på.
Jag vägrar slösa bort deras sparpengar.
Jag är förvånad över att du stödjer det.
När har jag sagt det?
Jag vill att du köper det åt dem.
Va?
Rimligt marknadsvärde, rimliga villkor.
Det kommer inte att hända. Punkt slut.
Vet du vad? Jag har en fråga till dig.
Varför har de gjort mer för att rädda det här huset senaste tre dagarna
än du har gjort under de senaste veckorna?
-Adam, lyssna... -Tyst. Du har ingen röst.
Suze fick dig att tro att huset är ditt, det är fel.
Hur kan du ens säga sånt?
Con...
Det är bäst så här. Trodde du att jag skulle ändra mig?
-Ursäkta, men fan ta dig. -Okej...
-Suze vill inte att vi bråkar. -Du vet inte vad hon vill!
Du har redan förlorat henne.
Kan du se vad det betyder för pojkarna?
Jag trodde att det var bäst så här,
om vi släpper denna plats.
Lättare för dig.
Ja.
Det är svårt att vara här.
Det är svårt.
Hon är överallt.
Hon älskade dig.
Jag försökte prata förnuft med henne.
Jag har aldrig varit ditt största fan,
men hon ville inte lyssna.
För när Beck bestämde sig för nåt, var det så.
Hon bestämde sig för dig, Adam.
Och att göra detta till en speciell plats för våra barn.
Gör henne en sista tjänst.
Laurel...
Pappa...
Snälla.
Jag låter dem inte använda sina sparpengar.
Men om jag säljer huset i Boston kan det ge tillräckligt.
Ni är mest i skolan i alla fall, och vi har inte råd med båda husen.
Vill ni det här?
Ja.
Okej, då.
Hej.
Jag vet att du är förbannad för igår.
Men...
Jag har försökt komma på vad jag ska säga hela dan.
Jag borde ha sagt hur jag kände
eller hur jag har känt mig under större delen av våra liv, om allt.
Jere... jag antog bara... jag menar...
Allt verkar så lätt för dig.
Allt jobbigt rinner av dig.
Men jag borde ha varit mer observant.
Jag är ledsen.
Jag vill inte vara den killen längre...
alltid leende oavsett om han är glad eller inte.
Det är svårt.
Du behöver inte det.
Det var rätt intensivt att både du och Belly skällde på mig.
Det var nästan roligt, men...
Jag förtjänade allt.
Vi pratade i morse. Jag antar...
att vi är vänner nu.
Men jag menar allvar.
Jag vill inte bråka med dig.
Vi kan inte fortsätta så här. Vi är allt vi har.
Vi pratar mer med varandra.
Vi säger vad vi tänker på.
Oavsett om det gör ont eller gör den andra förbannad.
Vi pratar.
Jag kom in på Stanford.
Va?
Jag ansökte för ett tag sen med mamma.
Jag visste inte när jag skulle berätta.
Jag ville inte att du skulle tro att jag övergav dig.
Jag tänker inte åka dit. Jag stannar på Brown.
Jag tänker inte åka.
Vi går tillbaka.
Jag vill bara säga att jag ska till Boston.
Jag ska ordna upp saker och ting.
Hej.
Tack, pappa.
Och jag vill säga
till er båda att jag är ledsen.
Jag har inte varit den bästa pappan och bästa maken till er mamma.
Tack för att du hjälpte oss med huset.
Hej då, pappa.
-Stanford är din drömskola. -Jer...
Jag låter dig inte stanna på Brown
för min skull. Det gör mig förbannad.
Det är inte... Det ligger mer bakom.
Som?
Jag kommer nog inte in, för jag missar mitt examensprov.
Du kommer inte att missa det.
Jag kommer aldrig att få godkänt.
Escobars tentor är nästan omöjliga när jag har pluggat, än mindre nu.
Då är det möjligt.
Vi pluggar hela kvällen. Vi gör dig redo.
Inga problem.
Du klarar det.
Se inte på mig så.
Hur då?
Jag har inte så mycket att jämföra kyssen med,
men jag spelar i lag Cam Cameron.
Noterat.
Barnen har kommit nära.
Ja. Skye har verkligen blommat ut här.
Pojkarna skulle älska om ni kom hit ofta.
Oroa dig inte för mig. Jag håller mig borta.
Jag behöver hjälp för att hålla pli på dem.
De är så envisa, precis som Susannah.
Helt och hållet.
Se inte för glada ut. Ni blir inte av med mig för alltid.
Er onda moster Julia är bara ett telefonsamtal bort.
Tack. För allt.
Glad att det löste sig.
Vi borde också åka.
Kan ni stanna en natt till?
Vi måste hjälpa Con plugga inför provet imorgon.
Du vet väl att jag är 18?
Behöver inte mammas tillåtelse...
Behöver mammas tillåtelse för att plugga.
Snälla? Jag kommer inte in på Stanford om jag inte klarar det här.
-Bäst att du får mer än godkänt. -Ja, frun.
Kom du verkligen in?
Ja.
Betyder detta att jag måste sova i en sovsäck?
Vi har fortfarande motellrummet. Vill du dit?
-Absolut. Tack. -Perfekt.
Skye, här är en avskedspresent.
Tack, Conrad, sir.
Så gärna.
-Du behöver inte. -Jag vet.
Men jag vet också hur mycket Stanford betyder för dig.
-Jag korrläste din uppsats fem gånger. -Nej.
-Jo. -Nej.
Fem gånger.
Jag vill hjälpa till.
Okej.
Tack.
Det här blir det sista jag gör för Conrad Fisher.
Tar honom till Stanford.
När han väl är där kanske vi äntligen kan släppa varandra.
Vet du hur länge det har stått framme?
Jag är för trött för att äta.
Jag skulle kunna somna här.
Jag med.
Dags att börja plugga, era latmaskar.
Jag är för trött för att plugga. Måste sova.
Jag är också trött. Men det är redan eftermiddag.
Vi måste jobba hela natten och åka tidigt imorgon.
Vem bjöd in henne nu igen?
Jag fungerar bäst under press.
Snälla Belly? Bara en timme?
Okej. En timme, det är allt.
Du är en ängel.
-Gå innan jag ändrar mig. -Okej.
Inte du.
-Nej. Kom igen. -Jag behöver din hjälp.
Upp och hoppa.
Jer skulle kunna sova genom en flodvåg.
God morgon, Bells.
Klockan är nästan 17.
Jag lät er sova en halvtimme extra, var tacksamma.
Jag är tacksam.
Okej, då sätter vi igång.
Då pluggar vi för mr Stanford.
Okej.
Jag har kul.
-Ja! Cheeseburgare från Donken! -Nej.
Det här är en avgörande del av belöningssystemet.
Varför får han ta en?
Så här kommer det att gå till.
Conrad pluggar, han får en burgare.
Men jag då?
Conrad pluggar, du får en burgare.
Ett belöningssystem?
Vad mer får jag?
Bara cheeseburgarna.
Okej. Då sätter vi igång!
Jag har en övningstenta här.
Tack.
Seriöst, tack.
Den här är rätt bra.
Var finns golgiapparaten?
Nära cellkärnan.
Bra. Redo?
Åh, ja!
Bra jobbat allihop.
Lägg av.
-Tack. -Okej, nästa fråga.
Okej, hörni.
Öka energin, men trötta inte ut er.
-Okej? -Inga löften.
Kom igen, Jer!
Vakna. Vi fortsätter.
Jag ska ge dig lite energi. Öppna.
Så där. Okej, nu kör vi.
Vi har fortfarande en massa kvar innan läggdags.
Okej. Vet ni vad?
Mamma älskade den här.
Duh. Kom igen!
Var?
-Danspauser är viktiga. -Jag dansar inte. Nej.
-Jo. -Jag dansar inte.
Okej.
Kom igen!
Ja!
Hade inte föreställt mig detta.
Det är annorlunda utan Susannah.
Men hon skulle nog gilla det.
Det här känns magiskt för mig.
Tänker du på imorgon?
Ja.
Venus är fortfarande en aftonstjärna.
Det ger mig nåt slags hopp, eller nåt.
Ja, var optimistisk.
Det är svårt att inse hur mycket jag sabbat.
Tänk om de sparkar ut mig från Brown
och de inte vill ha mig på Stanford?
Då löser du det.
Ja.
Och...
om du har turen att få en ny chans...
gör du allt du kan för att inte sabba det igen.
Conrad, jag måste...
Jag måste berätta nåt för dig.
Jag...
Jag har känt...
Jösses.
Sluta. Min redaktör är på mig om att läsa
och hon får inte heller läsa nåt.
Okej. Men jag är din musa.
Du får läsa den när den är klar.
Bäst att skynda på då. Jag vet inte hur länge jag har.
-Sa du nyss det där? -Tick-tack, damen.
Jag vet vad du gör.
Berätta.
Du försöker dra fram det.
Men inget magiskt tänkande kan förändra vad som händer.
Du tar evigheter på dig,
du är utblottad, jag är borta för längesen.
Om din försäljning inte skjuter i höjden när jag dör...
kommer jag att bli så förbannad.
Var jag än är.
Jag hatar dig så mycket ibland.
Jag älskar dig också.
Redo att åka?
Nästan.
Vi behöver bara göra en sak till.
Säg omelett!
Omelett!
-Jättefin. Vill ni se? -Ja.
-Nej. -Så söta.
-Vänta, nej. -Oj.
Jag ska radera de...
Alla är likadana!
Tack för att du är här.
Det betyder mycket.
Jag var rätt effektiv.
-Du var effektiv. -Ja.
Ska du berätta för henne?
Jag vill det.
Jag vet bara inte... om jag borde.
För ett par dar sen skulle jag bett dig att hålla dig borta.
Och jag skulle nog ta till våld
om du sårar henne igen.
Det betyder inte att jag ska det. Ville bara säga det.
-Jag förtjänar det. -Det menar du inte.
Men idag har jag...
Jag längtar till att åka hem och träffa Taylor igen.
Människor förändras.
Om du älskar henne,
berätta då hur du känner.
Tänkte att du behövde koffein för resan till Brown.
Är du seriös?
Du borde avsluta det du började.
Det betyder inte att du inte har ljugit.
Det kommer ändå få konsekvenser.
Jag är stolt över dig.
Beck skulle också vara det.
Tack, mamma.
Jere, Conrad, jag följer med!
-Ja! -Pax för framsätet.
Gör dig redo för en allsång.
-Ta med henne direkt hem efter tentan. -Absolut.
Du kommer väl tillbaka hit?
Så lätt blir du inte av med mig.
Jag ska säga hej då till din mamma.
Bra gjort.
Det är inte ofta jag kan säga det, så det gäller att passa på.
Steven!
Lita bara på magkänslan. I alla avseenden.
Okej. Tack, tror jag.
När kan vi komma tillbaka hit?
Jag kan när som helst.
Volleybollägret blir inte av, så jag med.
Jag måste till Stanford,
men kommer hit till den fjärde.
-Den fjärde? -Ja.
Bra.
Nej, vi hinner inte.
Kan vi?
Snälla.
Kom igen, för gamla tiders skull.
Okej.
-Kom igen. -Få upp hennes ben.
Kom igen.
Magplask!
Okej. Nu kör vi.
Två! Tre!
Ohoj!
Efter dig!
Försiktig!
-Hej då! -Hej då!
Älskar er!
-Kör försiktigt! -Lycka till, Connie!
Tack!
Du kommer inte... Strunt samma.
Du måste leva med konsekvenserna av dina handlingar.
En handduk skulle inte döda dig.
-Fryser du? -Nej. Jag gillar det kallt.
Jag behöver bara... Tack.
Okej.
Jag ska spela nåt för att få upp stämningen.
Jag försöker plugga.
Jävla idioter.
Du klarar det här.
Det är okej om du misslyckas, men du klarar det.
Tack. Vi ses efteråt.
Ja.
Vad vill du göra?
Jag kan visa dig runt Finch. Det är typ 15 minuter härifrån.
Sa inte din studievägledare att det var en möjlighet?
Ja. Tänk att du kom ihåg det.
Framåt.
Okej...
-Dessa är sovsalarna. -Okej.
Och tre, två...
Båda armarna.
-Det var bra. -Var det bra?
Du kan.
Jag klarar det.
FINCH COLLEGE BOKHANDEL
Okej. Är du beredd?
Det finns en sak jag vill se.
Schysst!
Tänker du dig en med ditt namn på?
Kanske.
Kom.
Belly, jag vet inte om vi ska...
Kom igen, lev lite.
Ska bli.
Titta på alla dessa mästerskap.
Du saknar verkligen att spela, va?
Typ.
Belly.
Ja, jättemycket.
Jag kommer aldrig att bli ett geni som Steven.
Men volleyboll var nåt jag var riktigt bra på.
Det är du fortfarande.
Och om du verkligen ville,
skulle du kunna spela här.
Vet du vad?
Jag ska fråga min tränare
om jag kan komma tillbaka på nåt sätt.
Böna och be.
Du är ganska svår att motstå.
Ur ett själviskt perspektiv skulle jag vilja se dig spela här med.
Jag skulle kunna se mig själv här.
Oss två på campus.
Du kommer till mina matcher.
Plugga sent på kvällen.
Pizza kl. 02.00.
Eller hur?
Vi borde gå tillbaka.
Ja. Okej.
Kommer du nånsin att ge mig en andra chans?
Om jag faller för dig igen...
Jag tror inte att jag klarar av om du ändrar dig som förra gången.
Jag skulle inte göra det.
Det är annorlunda nu.
Hur då?
Du och jag...
Vi är inte samma människor som vi var då.
Vi har växt upp.
Jag tillbringade så mycket tid på att drömma om
hur det skulle vara att vara med Conrad.
Men...
drömmar är inte på riktigt.
Och nu vill jag ha nåt riktigt.
Jag vill ha dig.
Belly...
Vill du fortfarande?
Ja, det vill jag.
Undertexter: Teresia Alfredsson
Kreativ ledare: Bengt-Ove Andersson