Раніше в «Літо, коли я стала привабливою»…
- Нам тепер їхати додому? - Треба як слід попрощатися.
Гадаю, треба влаштувати вечірку.
За останню ніч!
Програє той, хто перший визнає почуття.
Я програв.
Цей будинок бачив багато поцілунків.
Ти прийшов до мене. Благав про благословіння, щоб бути поруч.
Я думала, що ми кохали одне одного.
Ми й кохали.
Я обіцяла Сюзанні, що не втрачу цю магію, але вона зникла.
МАМА - ВИКЛИК - МОБІЛЬНИЙ
Матусю, ти мені потрібна.
ЛІТО, КОЛИ Я СТАЛА ПРИВАБЛИВОЮ
Беллі, прокинься.
Вставай!
Мамо?
Що ти тут робиш?
Ти й не пам'ятаєш?
Ти просила мене приїхати.
Ти залишила повідомлення: благала мене приїхати.
А тоді не відповідала, коли я передзвонила. Я дзвонила всю ніч.
Пробач, я заснула.
Вставай, Беллі. Ми їдемо.
Ні, ми не можемо поїхати.
- Ти не розумієш. - Ні, не розумію.
Ти днями брехала мені!
Єремії та Конраду була потрібна моя допомога, я не знала, як тобі сказати.
Виправдання не приймаються. Ніякі.
Маю надію, минула ніч була варта цього, бо ти мене вже дістала.
Ми приїхали сюди не розважатися. Так сталося. Ми приїхали заради Сюзанни…
Припини! Я не терпітиму, якщо ти хоч ще раз прикриватимешся нею.
Ти мене не терпиш і крапка!
Ти злишся на мене ще від її похорону!
Що я маю тобі сказати?
Що ти осоромила мене?
Що той день мав бути присвячений Сюзанні, а не тобі?
Так! Я знаю, що ти ненавидиш мене за це, ясно?
Але я ненавиджу себе ще сильніше!
Годі! Ми не говоритимемо про це тут. Їдьмо.
Я нікуди не поїду.
Ні!
Єдина моя помилка - це подумати, що ти допоможеш.
Сюзанна б не пробачила, якби ти покинула її синів.
Вона б і не…
Беллі.
Скласти тобі компанію?
Мені шкода, що з Лорел так вийшло.
Усе так заплутано.
Я знала, що ви з Конрадом говорили восени про мене.
Але я й гадки не мала…
що він приїхав просити твого благословення.
Може, не будемо?
Пробач.
Я намагаюся робити все правильно,
але постійно партачу.
Справа не тільки в тобі, Беллі.
Ми з Конрадом злі одне на одного через купу речей.
Упевнена, що Конрад…
- лише намагався… - Не треба.
Не захищай його переді мною хоча б зараз, прошу.
Я не захищаю його.
Хай що ти думаєш, що бачив учора…
ти помиляєшся.
Між мною і Конрадом нічого не залишилося.
Між тобою і Конрадом завжди щось буде.
Може, мама має рацію.
Може… час усім їхати додому.
- Стівене, якого біса? - Мамо!
Дзвонить п'яна Беллі, я ніч за кермом, і бачу отаке?
Добре, що твоя мама не бачить, що ви тут наробили.
Я хочу, щоб ви все вилизали.
А речі Сюзанни повернули на місця.
Якщо хоч щось зламане, клянуся…
Мамо, ми не чіпали її речі.
Це тітка Джулія. Вона все вивезла, не ми.
Щоб продати.
Але ж Сюзанна говорила з адвокатами.
Казала, що говорила з Джулією перед погіршенням.
Чому ти нічого не казала?
Конрад дізнався через знак «Продається» в саду.
Я гадала, вони вирішили питання до того, як…
Конні, тато знає?
Звісно, знає.
І, звісно, він нічого не зробив, щоб допомогти.
Тому Беллі та хлопці приїхали, щоб якось домовитися з тіткою Джулією.
І?
І нам не вдалося.
Тітка Джулія вже продала дім. Учора підписали угоду.
Але, як ти й сказала,
принаймні мама цього не побачить.
Знаю, що напартачив.
І Беллі теж. Але принаймні вона тут була.
Вона приїхала, щойно було потрібно.
- Ти нікому не казала, що це станеться. - Я намагалася…
Намагайся краще.
Беллі, ми можемо поговорити?
Я почну прибирати.
Беллі…
Пробач мені.
Мені так шкода.
Я не мала тебе бити.
Ти ніколи такого не робила.
Усе, що ти казала…
Твоя правда.
Я сердилася.
Мене розривала лють
від несправедливості. Бек більше немає.
Я не дозволяла собі це відчути.
Бо якби я піддалася цьому…
Тоді все інше теж посипалося б.
Я думала, що роблю правильно…
лишаючись сильною заради вас.
Але я помилялася.
Я мала бути поруч із тобою.
Чи дозволити бути поруч зі мною.
Мамо.
Пробачиш мені?
Так.
А ти мені пробачиш?
Просто без неї все не так.
Я знаю.
Сюди складаємо хороше сміття, а туди - все інше.
Що?
Я маю перед вами вибачитися.
Ви підтримували одне одного, а я - ні.
І мені надзвичайно шкода.
Ми всі помиляємося, мамо.
Моя найбільша помилка - припущення, що Бек і Джулія
домовилися щодо будинку до її смерті.
Мабуть, уже пізно щось міняти, але я спробую.
Можливо, я зможу змінити думку Джулії.
Дякую, мамо.
- Дякую, Лорел. - Будь ласка.
Перед приходом моєї мами,
мабуть, треба розгребти трохи… лайна.
- Ага. - Так.
- Почнімо.
Не хочу, щоб ти їхала. Ти ж знаєш? Ти ж це розумієш?
Цілком. Ага.
Я теж хочу, щоб ти залишилася.
І я обожнюю тебе за це. Але думаю, що мені краще поїхати.
Просто відчуваю, що це сімейна справа.
І ти точно не тікаєш від прибирання?
Люба моя, ти не помиляєшся. Тут усе таке огидне.
Угу.
Підвезеш дівчину до автостанції?
До автостанції? Що? Ні.
Якщо маєш їхати, бери мою машину. Гаразд?
Я принесу ключі.
Я точно щось пропустила. Багато пропустила.
Але… це сталося?
Побачимо. Він точно одержимий мною, якщо ти про це питаєш.
Я можу переконати тебе приїхати в табір?
Навіть якщо ти просто з'явишся, вона ж не вижене тебе. Приїдь.
Ти не їдеш у табір?
Ні. Усе гаразд, Тейлор.
До того ж, нам ще треба багато з чим розібратися щодо цього будинку.
Не хвилюйся за будинок.
Ти достатньо зробила. Ми розберемося.
Я сама хочу довести до кінця.
Гаразд.
З тобою все буде добре, мала?
Так, ми з мамою порозумілися.
Ми обидві знаємо, що я питаю не про маму.
Я хочу, щоб ти думала й про своє серце, а не лише про їхні.
Добре.
- Точно? - Так.
- Добре. - Бережи себе.
Залий бензин, коли бак буде напівпорожнім. На заправці.
Але ж він буде напівповним.
Найдешевший, так?
Це був жарт!
Хороший - високооктановий преміальний!
- Господи. - У нас гості.
Це кров?
Це вишневий лимонад і лікер. Мабуть.
Ти рано.
А ще я порушую власний договір продажу.
Що сталося з цим місцем? Це катастрофа.
Боже. Діти, з вами можна зійти з глузду.
Привіт, Джуліє. Дякую, що прийшла.
Зі Скай вибору й не було.
Поговоримо, поки діти прибирають?
Гаразд.
Батько намагався змусити мене тут плавати,
хоч і знав, що я до гикавки боюся води.
Джуліє, я знаю, що між вами з Бек були конфлікти.
Вірно.
І що діти перетворили
й без того важку ситуацію на ще важчу.
Теж вірно.
Але є факт: Сюзанна любила цей будинок,
а хлопці сумують за мамою.
І ці дві речі міцно пов'язані.
Я сподіваюся, що ви подумаєте про скасування продажу.
Вона хотіла поговорити з вами.
Якби Сюзанна хотіла поговорити, вона подзвонила б мені.
Натомість вона прислала лист
про траст.
Так я й дізналася, що рак повернувся
і вона не виживе.
- Часу не було. - Вона могла подзвонити.
Вона не хотіла про це говорити.
Ні з ким.
У листі вона писала, що вірить, що я вчиню правильно
й залишу будиночок у родині.
Як вона могла очікувати цього, якщо ця родина ніколи не приймала мене?
Певна, розлучення батьків було неприємним.
То була війна.
А я завжди була посередині.
Тато одружився з мачухою через пів року, як пішов від мами.
Просто покинув нас.
І щоліта, перед тим, як відправити мене до Казінса,
мама повторювала, що я маю зробити так, щоб тато підтримував до мене інтерес
заради аліментів.
Це справді жахливо.
Я намагалася сказати про це Сюзанні, але вона не хотіла в це вірити.
Бек не любила в такому копирсатися.
Наша маленька Дейзі Б'юкенен.
Але ви ж знаєте, як сильно вона вас любила.
Облиште, Лорел.
У житті Сюзанни не було місця для мене.
Як і кімнати в цьому домі. Буквально.
Тут завжди була твоя сім'я.
Це було ваше місце, хіба ні?
Ваше, Сюзанни та дітей.
Це було ваше рідне.
Хіба ви не так написали в тих мемуарах?
Я написала, що ми з Бек - як сестри,
та це не натяк на те, що в неї немає сестри.
Я не хотіла, щоб ви почувалися небажаною у власному домі.
Думаю, Бек теж не хотіла.
Це…
Вина лежить не на вас.
Чорт, якщо говорити щиро, то й не на Сюзанні.
Просто…
Коли я тут, у цьому будинку…
вилазить купа лайна, яке, як я думала, я вже забула.
Я так і не написала їй.
Я так і не попрощалася.
Я намагалася сісти на літак на похорон.
У мене був квиток, але я не змогла.
Як я шкодую, що мало намагалася помиритися з нею.
Ще не пізно.
Я…
вирішила скасувати продаж.
- Так! - Що?
Святкувати ще рано.
Бо треба переконати вашого батька купити дім у Джулії.
Дякую вам.
- Після тебе. - Дякую.
Знаєш, я майже боюся казати це вголос,
але…
Я відчуваю надію.
Моя мама завжди непогано муштрувала твого тата.
Дякую, що подзвонила Лорел.
Я збирався сказати щось раніше, але…
Добре, що вона тут і допомагає нам.
Так.
Ага.
Поговоримо про вчорашнє?
Щиро кажучи, минулий вечір…
Усе як у тумані. Що б я не казала…
Мала рацію.
Я не мав ось так усе закінчувати.
Найгірше те, що я думав, що чиню правильно з тобою.
Тобі… Тобі було важко.
Але це не виправдання.
І мене нудить від думки…
що ти шкодуєш про те, що ми зробили, коли провели тут ніч.
Звісно, мені боляче думати про ту ніч.
Але я не шкодую.
Про жоден випадок, коли ми були разом.
Я…
кохала тебе.
І я знаю, що ти теж мене кохав.
Якби я міг повернутися в минуле, я б зробив усе інакше.
Конраде, усе добре. Ми обоє сильно образили одне одного.
Та я не хочу більше ображати тебе.
І я не хочу тебе ображати.
Не знаю, чи ми можемо це контролювати,
але можемо спробувати.
Друзі?
Так. Я зверну увагу.
Дякую.
Бувайте.
Що я виробляю? Я збожеволіла?
Я відмовилася від цієї угоди.
Ти цілком і повністю при здоровому глузді.
Не зречешся мене після всього?
Кінець моїм планам.
Я пишаюся тобою.
Через щирість твоїх емоцій, без перебільшення.
Попри ризик мене розгнівати.
Але не звикай перечити мені. Я цього не терпітиму.
То не роби того, через що я перечитиму. Це дивно.
Це був дивний тиждень.
Але й веселий.
Стривай.
Розказуй усе.
Ну, були танці,
яблучний бонг - моїх рук справа,
І… ну, перший поцілунок.
- Справді? - Якось так.
Боже мій.
З ким?
Я не можу розказувати, мамо.
Я нікому не скажу. Обіцяю.
Він справжній ботан і любить китів.
- Китів? - Ага.
Що?
Агов!
Що це?
Ти ж не готуєш.
Думала, ти будеш голодний з дороги, тож зробила тобі сніданок на обід.
Поїж. Ось бекон, як ти любиш. Засмажений до скоринки.
Де діти?
Вони хотіли дати можливість
дорослим поговорити про цей будинок.
Гаразд.
І дякую, що приїхала аж сюди, щоб прикрити мене.
Вони не дають розслабитися.
Я тут не для того, щоб прикрити тебе.
Я тут прикриваю хлопців.
Вони не можуть втратити будинок.
Ну, вже пізно.
Джулія його продала.
Власне кажучи, я передумала.
Привіт.
Гаразд, прояснімо дещо.
Я із самого початку не мав жодного впливу,
тож не робіть із мене поганця.
Я й не роблю. Я хочу тобі допомогти.
Дозволь хоч раз іншим вирішити проблему.
То ти анулюєш траст і подаруєш хлопцям дім?
Ні. Їй треба думати й про власну дитину.
Я не дам їм розтринькати їхні трасти.
І я здивований, що ти це підтримуєш.
Коли я таке казала?
Я хочу, щоб ти знайшов гроші, щоб купити його.
Що?
Чесна ринкова ціна, умови обговорюються.
Певно, я вже піду, бо цього не буде. І крапка.
Знаєш що? У мене є питання до тебе.
Чому за останні три дні хлопці доклали до порятунку будинку більше сил,
ніж ти за останні кілька тижнів?
- Адаме, слухай… - Помовч. Ти тут зайва.
Сюз змусила повірити, що цей дім і твій. Але ні.
Якого біса ти таке говориш?
Коне…
Це на краще. Думали, що притиснете мене до стіни?
- Перепрошую, але пішов ти. - Добре, нумо…
- Сюз не хотіла б, щоб ми сварилися. - Тобі звідки знати?
Ти давно її втратив.
Через своє горе ти не бачиш, що це значить для хлопців?
Слухайте, я думав, що так буде краще.
Усім буде легше, якщо ми відпустимо це місце.
Легше для тебе.
Так.
Тут важко знаходитися.
Важко.
Вона тут усюди.
Вона кохала тебе.
Я намагалася розкрити їй очі.
Знаєш, я ніколи не була твоєю прихильницею,
але вона не слухала.
Бо коли Бек клала на щось око, це вже було остаточно.
І вона поклала око на тебе, Адаме.
І зробила цей будинок особливим для наших дітей.
Зроби для неї останню річ.
Лорел…
Тату…
Прошу.
Слухайте, я не дозволю їм використати трасти.
Але якщо я продам будинок у Бостоні, цього має вистачити.
Ви здебільшого будете на навчанні. Ми не потягнемо два будинки.
Ви справді цього хочете?
Так.
Тоді гаразд.
Агов.
Я знаю, ти досі злий через минулий вечір.
Але…
Я цілий день думаю, що тобі сказати.
Я мав сказати про свої почуття
чи про те, як я почувався більшу частину життя. Про все.
Єре, я думав… Тобто…
На перший погляд, тобі все так легко дається.
Ти нічого не береш до серця.
Але я… Мав бути уважнішим. Треба було дивитися пильніше.
Вибач.
Я більше не хочу бути тим хлопцем,
який завжди посміхається, щасливий він чи ні.
Це важко.
Тобі й не треба.
Це було дещо - ви з Беллі накинулися на мене в один вечір.
Це було навіть смішно, але…
Я заслужив. Заслужив усе це.
Ми поговорили зранку. Схоже…
ми тепер друзі.
Але я серйозно.
Я не хочу сваритися з тобою.
Не можна так продовжувати. Ми - усе, що в нас є.
Тоді будемо говорити.
Щось спадає на думку - говоримо.
Якщо болить чи дратує.
Будемо говорити.
Мене взяли у Стенфорд.
Що?
Я подався на переведення, ще з мамою.
Я не хотів тобі казати.
Я не хотів тобі казати, бо не хотів, щоб ти не подумав, що я тебе кидаю.
Але я не поїду. Залишусь у Браунському.
Я не поїду.
Ходімо назад.
Хлопці, я лиш хочу сказати, що їду до Бостона.
Почну все готувати.
Агов.
Дякую, тату.
І хочу сказати
вам обом, що мені шкода.
Знаю, я не був найкращим татом для вас і чоловіком для вашої мами.
Дякую, що допоміг врятувати мамин будинок.
Бувай, тату.
- Стенфорд - твоя мрія. - Єре…
Я не дозволю плюнути на мрію, скніти у Браунському,
щоб було краще мені. Не біси мене.
Річ не… Є ще дещо.
Наприклад?
Можуть передумати мене брати, бо я пропущу іспит.
Круто. Тоді не пропускай.
Єре, мені його не здати.
В Ескобара здати майже неможливо навіть якщо готуватися, не те що тепер.
Тоді це можливо.
Будеш готуватися цілу ніч. Ми тебе підготуємо.
Це не проблема.
Ти зможеш.
Не дивися так на мене.
А як на тебе дивитися?
Мені поки немає з чим порівнювати поцілунок,
але зарахуй мене до команди Кема Кемерона.
Взято до уваги.
Діти так здружилися.
Так. Скай тут аж цвіте.
Хлопці радо вас тут прийматимуть.
Через мене не хвилюйтеся. Я не буду з'являтися.
Навпаки, маєте тримати їх у шорах.
З ними просто неможливо. Такі ж уперті, як Сюзанна.
Уздовж і впоперек.
Що ж, не радійте так сильно. Ви не здихаєтеся мене назавжди.
Ваша зла тітка Джулія завжди відповість на дзвінок.
Дякую. За все.
Рада, що все владналося.
Нам теж уже час їхати.
Власне, я хотів спитати: ви могли б залишитися ще на ніч?
Треба допомогти Кону підготуватися до іспиту.
Ти ж знаєш, що мені 18, так?
Мені не потрібен мамин дозвіл…
Потрібен мамин дозвіл, щоб учитися.
Лорел, прошу. Мене не переведуть у Стенфорд, якщо я не здам.
- Тобі треба не просто здати. - Так, пані.
Тебе справді взяли?
Так.
То мені доведеться спати у спальнику?
У нас є ще ніч у мотелі. Хочете?
- Ще й як. Дякую. - Чудово.
Скай, це тобі на прощання.
Дякую, Конрад, сер.
Завжди радий.
- Тобі не обов'язково це робити. - Знаю.
А ще я знаю, скільки Стенфорд значить для тебе.
- Я мусила вичитувати есе п'ять разів. - Ні.
- Так. - Ні.
- П'ять. - Так.
Я хочу допомогти.
Гаразд.
Дякую.
Це буде останнє, що я роблю для Конрада Фішера.
Відправлю його в Стенфорд.
Щойно він буде там, можливо, ми зможемо відпустити одне одного.
Ти знаєш, як довго воно лежить?
Я надто втомлений, щоб їсти.
Можу заснути прямо тут.
Я теж.
Гаразд, час навчатися, лінюхи.
Ні. Я надто втомлений. Мені треба подрімати.
Я теж втомлена. Але вже день.
А нам треба працювати цілу ніч і поїхати із самого ранку.
То хто її запросив?
Я краще працюю під тиском.
Прошу, Беллі. Лише годинку.
Гаразд. Одну годину. І все.
Ти янгол.
- Ідіть, поки я не передумала. - Добре.
Не ти.
- Ні, відпусти. - Мені потрібна допомога.
Час уставати.
Єра й цунамі не розбудить.
Добрий ранок, Бел.
Добрий. Майже п'ята.
Я дала вам додаткові пів години, тож дякуйте.
Дякую.
Гаразд, ходімо.
Ходімо вчитися для пана Стенфорда.
Добре.
Насолоджуйтеся.
- Так! Чизбургери з «МакДональдзу»? - Ні.
Це ключова частина системи винагород.
А чому він їсть?
Ось як це працює.
Конрад учиться - отримує чизбургер.
А я?
Він учиться - ти отримуєш чизбургер.
Система винагород, так?
Що ще я отримаю?
Лише чизбургери.
Гаразд, почнімо!
Подивимося. Ось практичний тест.
Дякую.
Я серйозно, дякую.
Цей не дуже важкий.
Де знаходиться комплекс Ґольджі?
- Просто біля ядра. - Правильно.
Браво. Готовий?
Так!
Усі молодці.
Стулися.
- Дякую. - І наступне питання.
Добре, хлопці.
Добре, треба вас наситити енергією, а не виснажити.
- Гаразд? - Не обіцяю.
Уперед, Єре!
Час уставати. До навчання. Уперед.
Дам тобі трохи енергії. Відкривай рота.
Ось так, молодець. Ходімо.
Ну ж бо, народ. Ще гори звернути треба до сну.
Ясно. Знаєте що?
Мама любила цю пісню.
Невже? Ходімо!
Куди?
- Перерви на танці необхідні. - Я не танцюю.
- Так, танцюєш. - Не танцюю.
Гаразд.
Ну ж бо!
Танцюймо!
Так!
Я ніколи й не уявляла такого.
Усе не так, як за життя Сюзанни.
Та, гадаю, вона схвалила б.
Я відчуваю чари.
Ти думаєш про завтра?
Ага.
Венера - досі вечірня зірка.
Це ж означає якусь надію чи щось таке?
Так, ти маєш почуватися оптимістично.
Це важко, бо я знаю, як напартачив.
А якщо мене виженуть із Браунського, а тоді… Навіть не знаю.
Не захочуть брати мене в Стенфорд.
Тоді ти щось придумаєш.
Так.
І…
якщо тобі пощастить отримати другий шанс…
ти зробиш усе можливе, щоб не напартачити знову.
Конраде, я маю…
Я маю тобі дещо сказати.
У мене…
У мене були почуття…
Боже.
Припини. Редакторка вимагає від мене уривків,
але я теж не даю їй читати.
Добре. Але ж я твоя муза.
Прочитаєш, коли закінчу.
Тоді поквапся. Не знаю, скільки мені залишилося.
- Ти справді це щойно сказала? - Час спливає, пані.
Я знаю, що ти робиш.
То скажи.
Ти намагаєшся тягнути час.
Але жодне магічне мислення не змінить того, що буде.
Будеш писати до скону,
залишишся без копійки, а мене вже не буде.
Якщо продажі твоїх книжок не злетять, коли я помру…
я дуже розізлюся.
Де б я не була.
Я іноді так тебе ненавиджу.
І я тебе люблю.
Ти готова їхати?
Майже.
Нам треба зробити ще дещо.
Скажіть «сир»!
Сир!
- Чудово. Хочете подивитися? - Так.
- О, ні. - Так мило.
- Чекай, ні. - Господи.
Гаразд, я видалю ті…
Вони всі однакові!
Дякую, що був поруч.
Серйозно, це важливо.
Без мене б не вигребли.
- Без тебе б не вигребли. - Ага.
Ти їй скажеш?
Я хочу.
Але не знаю, чи варто.
Кілька днів тому я благав би тебе триматися від неї подалі.
Може, застосував би фізичне насилля,
якби ти знову її образив.
Не обов'язково буквально. Просто намагаюся донести думку.
- Ні, я заслужив. - Чорт, це точно.
Але сьогодні я…
Я не дочекаюся, коли доїду додому й побачу Тейлор.
Просто кажу, що люди міняються.
Якщо кохаєш її,
скажи про свої почуття.
Вам не завадить кофеїн дорогою до Браунського.
Ти серйозно?
Закінчи те, що почала.
Це не означає, що я забула про брехню.
На тебе чекають наслідки.
Але я пишаюся тобою.
І я знаю, що Бек теж пишалася б.
Дякую, мамо.
Єре, Конраде, я їду з вами!
- Так! - Я на передньому.
Готуйся підспівувати.
- Привези її додому відразу після іспиту. - Звісно.
Ви ж іще приїдете сюди, так?
Мене не здихаєшся, навіть якщо схочеш.
Добре. Попрощаюся з вашою мамою.
Ти молодець.
Ти рідко даєш мені таку нагоду, тож я не міг промовчати.
Стівене!
Просто довірся своїй інтуїції. Це все, що я кажу. Щодо всього.
Гаразд. Дякую, мабуть.
То що? Як скоро ми повернемося сюди?
Я вільний, брате.
Так. Я не їду на волейбольний табір, тож теж можу.
У мене літні курси у Стенфорді,
але я, мабуть, приїду на День незалежності.
- Четвертого? - Так.
Круто.
Ні. У нас немає часу.
Можна?
Будь ласка.
Та ну, згадаймо старі часи.
Гаразд.
- Бігом. - Хапай її ногу.
Понесли.
Беллі буль!
Гаразд, почали.
Два! Три!
Еге-гей!
Після тебе!
Обережно!
- Бувайте! - Па-па!
- Люблю вас! - Щасти!
- Гарної дороги! - Успіху, Конні!
Дякую.
А ти не підстелиш… Ну й байдуже.
Ти маєш жити з наслідками своїх дій.
Просто кажу: рушник не колючий.
- Тобі холодно? - Ні. Люблю, коли прохолодно.
Мені лише треба… Дякую.
Добре.
Увімкну якусь пісню, щоб підняти настрій.
Я намагаюся вчитися.
Кляті придурки.
Ти зможеш, брате.
Так. Нічого, якщо не здаси, але я в тебе вірю.
Дякую, друзі. Побачимося.
Так.
То що хочеш робити?
Можу показати тобі Фінча. Їхати хвилин 15 звідси.
Твоя радниця казала ж, що це варіант для тебе?
Так. Не віриться, що ти запам'ятав.
Уперед.
КОЛЕДЖ ФІНЧА
Отже…
- Це гуртожитки. - Ясно.
І три, два…
На обидві руки.
- Дійсно таки добре. - Добре?
Ти можеш.
Я таки точно можу.
КНИГАРНЯ ФІНЧА
Добре, готовий?
КОЛЕДЖ ФІНЧА
Ходімо, я хочу дещо побачити.
Гарно!
Уявляєш тут своє ім'я?
Мабуть.
Ходімо.
Беллі, я не знаю, чи нам можна…
Та ну, розслабся трохи.
Переконала.
Дивися на всі ці чемпіонати.
Ти справді сумуєш за грою, так?
Щось таке.
Беллі.
Дуже сумую.
Мені не бути генієм, як-от Стівен.
Але я відчуваю, що справді гарно грала у волейбол.
І досі гарно граєш.
І якби ти дійсно захотіла б,
то могла б грати й тут.
Знаєш що?
Я спитаю тренерку,
чи можна якось повернутися в команду.
Віддамся на її милість.
Перед тобою важко встояти.
І трохи побуду егоїстом. Я б хотів бачити, як ти тут граєш.
Щиро кажучи, я бачу себе тут.
Ми вдвох носимося довкола.
Ти приходиш на мої ігри.
Навчання допізна.
Піца о другій ночі.
Так?
Нам час їхати назад.
Так, добре.
Ти колись даси мені другий шанс?
Беллі, якщо я знову закохаюся…
Навряд чи я витримаю, якщо ти передумаєш, як минулого разу.
Я не передумаю.
Тепер усе інакше.
Як?
Ми з тобою…
Ми вже не ті, ким були.
Ми подорослішали.
Я стільки часу мріяла про те,
як буду з Конрадом.
Але…
мрії не справжні.
А тепер я хочу чогось справжнього.
Я хочу… Я хочу тебе.
Беллі…
А ти ще хочеш?
Так, досі хочу.
Переклад субтитрів: Юрій Лаховський
Творчий керівник: Данило Качмарський