En capítols anteriors…
-Vull que em desitgis. -Et desitjo.
No era a Cousins.
Jo només era una distracció mentre esperaves en Conrad.
No estàvem junts.
Ho diré jo.
Hem acabat?
La Susannah era morta.
Ja no és com l'estiu passat.
Jere, perdrem la casa.
-És de la tia Julia. -La germana de ta mare?
Jo decideixo què fer i he decidit posar-la en venda.
La casa és l'última cosa que ens uneix.
La Susannah no tornarà,
però no deixaré escapar en Jeremiah i en Conrad.
Deixa que se n'ocupi la Belly.
Se sent fatal per ells. Sap que la va cagar.
-Marxo a Cousins. -T'hi acompanyo.
Sorpresa!
No és com quan hi era la Susannah.
Mare meva!
Però a ella li hauria agradat. Em sembla molt màgic, això.
No em donaràs una segona oportunitat?
No podré suportar que canviïs d'idea com l'últim cop.
No queda res entre en Conrad i jo.
Sempre quedaran coses entre tu i en Conrad.
Per què ho vas engegar tot a rodar? Per què?
Pensava que ens estimàvem.
I ens estimàvem.
No pots deixar que perdin la casa.
Fes aquesta última cosa per ella.
Entesos, doncs.
Gràcies, papa.
En aquesta casa s'han viscut històries.
M'agrades. Fins i tot quan només eres l'amiga pesada de ma germana.
No em vull ficar pel mig.
Som amics.
Així que t'allibero, Conrad Fisher. T'expulso del meu cor.
Jeremiah.
Et vull a tu.
L'ESTIU QUE EM VAIG ENAMORAR
Abans, esperava tot l'any que arribés l'estiu.
Aquells mesos màgics entre juny i agost.
Però, aquell any, m'esperava una cosa a la tardor:
la universitat.
Estàs nerviosa?
No.
-N'hauria d'estar? -Esclar.
No l'estàs ajudant.
Jo estic nerviós.
Per què, papa?
UNIVERSITAT FINCH
BENVINGUTS ESTUDIANTS DE PRIMER
Molt bé.
Taylor.
Truca'm.
La mare va trobar la seva ànima bessona a la uni.
Jo tenia la sort que ja havia trobat la meva.
Hola!
Era com si hagués estat així sempre.
Vaig dir que volia anar a Finch perquè era una bona universitat.
Tenia tot el que jo volia. I era veritat.
Però també era cert que volia estar a prop d'ell.
El volia a totes les estacions, no només a l'estiu.
T'he enyorat molt.
Jo a tu més.
Us vau veure la setmana passada.
Hola, nano. Hola, Laur.
Hola, Sr. Conklin.
-Hola, Jere. -Hola.
-Què tal el viatge? -Bé.
Lucinda! Estàs molt guapa.
Steven! Rei, et trobo a faltar!
Truca'm de tant en tant.
Ho faré. T'ho prometo.
Hola, Tay.
-Pots agafar això? -Sí.
Bé.
Va, que estem perdent el temps.
Ja va. Sembla que se'n surt sorprenentment bé.
Bé, el vaig sentir plorar l'altre dia.
Suposo que no tan bé.
Els dono una setmana. Segur que tornen.
-Sr. Conklin, necessita ajuda? -Sí.
-Perdona. -Disculpa'm.
Steven, para.
Llestos. Arreglat.
Idiota.
Perdona.
Que bé! Arribes la primera.
Et quedes amb el llit millor.
-Ho tens? -Sí.
Ja gairebé hi som.
Aquí mateix.
Com és que no vius amb la Taylor?
Perquè li llevi les ganes de viure?
Vam pensar que així ens obligaríem a fer la nostra vida,
conèixer altra gent…
Em sembla molt madur. Estic orgullosa.
-Gràcies. -Us feu grans.
Papa, per què…? No cal que diguis res.
Va, Steve-O, anem a buscar el que falta.
-No. No. -Sí, ja ho tenim.
Fes servir els músculs.
Sr. Conklin, pot quedar-se aquí, si vol.
-No es preocupi. -Estic bé, Jeremiah.
No us feu mal.
Se't farà estrany estar a casa tota sola, ara?
Doncs, probablement, sí.
Potser m'aficiono als pòdcasts de crims reals.
Mama, no.
No pots buscar-te un hobby de veritat o fer amics nous?
Ho dius com si no tingués vida.
Sí, perquè no en tens.
Per això et fiques en la nostra.
Ara que ho dius, estava parlant amb en Conrad i hi havia una noia.
Espera, es deia Agnes?
No ho sé, però sembla que li va molt bé.
Sí, suposo que sí.
Aneu a un hotel!
Tinc una cosa per a tu.
-Que fort! Això és… -El meu primer any.
La Beck i jo ens vam trobar a la uni.
I també a nosaltres mateixes. És el que vull per a tu.
Sí, jo també ho vull.
D'acord.
-Som-hi. -Saps que m'estimo molt en Jere,
-però… -Mama!
No et limitis.
Una de les coses bones de la universitat és conèixer gent nova, provar coses noves…
T'has de permetre experimentar això.
Dona't l'oportunitat de descobrir totes les versions de tu, d'acord?
D'acord, ho faré. T'ho prometo.
-T'estimo. -Jo també.
I aquí som, tres anys després.
Ens coneixem de tota la vida
i, d'una banda, sembla sorprenent,
però, d'altra, sembla inevitable.
El meu nòvio, el meu Jeremiah.
Cada cop ho entenc més bé.
Així és com se suposa que ha de ser. És ell:
la meva ànima bessona.
Què penses?
Que no vull vestir-me i anar a classe de psicologia de l'esport.
No estic preparada perquè acabi aquest any.
Des de quan la Belly Conklin no vol que arribi l'estiu?
Des que tu et graduaràs. Vull dir…
Aviat no podrem tornar a estar així.
Podrem estar així la resta de les nostres vides.
Sí, però ja m'entens.
Se'm farà estrany estar aquí sense tu.
No estaràs mai sense mi.
Boston és a només una hora de Finch.
I, abans d'això, tenim un estiu sencer a Cousins.
Sí.
Segur que no vols fer les pràctiques amb el teu pare?
¿Passar l'estiu fent coses de finances avorridíssimes
o amb la meva persona favorita
en el lloc ideal?
Sí, n'estic segur.
D'acord.
No, no, no. Cinc minuts més.
Cinc minuts més.
Espera.
Merda, és la meva mare.
-I la meva samarreta? -No ho sé.
Hola, mama.
Hola. Estàs amb en Jeremiah?
Hola, Laur.
Hola, Jere.
Heu començat a preparar el discurs per a la cerimònia?
No exactament.
Tothom vindrà a veure el jardí en honor a la Susannah.
Ja ho sé, però en Conrad…
-ha estat molt enfeinat. -Ja ho entenc.
D'acord, li ficaré pressió.
-Amablement. -Gràcies.
D'acord. Mama, he d'anar a classe.
D'acord. Us estimo. Adeu!
T'estimo. Adeu!
T'hi acompanyo. Vaig a buscar la roba de la graduació.
D'acord, però afanya't. No vull tornar a fer tard.
Si no recordo malament,
vas ser tu qui em va escriure perquè vingués i m'ocupés d'un assumpte.
Sí, i l'assumpte ja està resolt.
Som-hi, campió.
Campió? Ja et donaré jo campió.
Conrad, hi ha partit diumenge. Et necessitem.
Sí, escriu-me.
Vull sentir el discurs! Fins aviat
-Hola. Passa. -Gràcies.
Recorda'm quant fa
-que no hi tornes. -Fa bastant.
Una part de mi no hi vol tornar.
És normal.
Deus sentir pressió perquè tot vagi perfecte.
Doncs sí, esclar.
Però sé que no ho puc controlar.
Hi ha tot allò del meu pare,
però amb en Jere estem molt bé, així que no és això.
I, llavors, què és?
No ho sé.
Provem una cosa.
En lloc de pensar en tot el que podria anar malament,
mirem d'imaginar una versió del dia en què tot va bé.
-D'acord. -Molt bé.
Doncs respira fondo.
Explica'm la millor versió possible d'aquest dia.
Tots… ens avenim bé i, sí, no sé què més.
D'acord. Està bé.
Anem pas a pas.
Viatges a Boston.
I què passa després?
-El vol arriba puntual. -Molt bé.
No hi ha retards
ni trànsit.
Vaig… volant per l'autopista.
En temps rècord.
Veig… el cartell de "Benvinguts a la platja de Cousins" i em sento a casa.
I… aparco el cotxe i hi és tothom.
Molt bé. Continua.
Faig el discurs amb en Jere i…
diem el que hem de dir per honorar la mare.
I què veus?
Hi és tot el poble.
Qui s'estimava la mare.
El pare sembla orgullós.
La Laurel fa allò de somriure i plorar alhora.
L'Steven és al seu costat i ens mira com donant-nos ànims.
I al seu costat…
hi ha… una pila de gent que estimava la mare.
-Això és tot? -Sí.
Així és el dia.
-Hola, Belly. -Hola.
Hola.
Ho trobes a faltar, oi?
No.
De tant en tant penso: "¿I si…
no hagués saltat i no m'hagués fotut el genoll?"
És estrany com una decisió pot determinar tot el teu futur.
Així vas descobrir la psicologia de l'esport.
L'hauria descobert igualment. Tan sols hauria trigat més.
Belly, Jere. Què tal?
Hola.
-Ei, tia. Com va? -Hola, Redbird.
-Preparat per demà? -Sí.
Hem de guanyar als jocs de fi de curs.
-Guanyarem. -Guanyarem.
-Guanyarem. Vine a jugar.
He d'anar a buscar la roba de la graduació.
-D'acord. Fins després. -Fins després.
-Adeu, noia. Fins després, J. -Adeu.
Demà passat ja pots deixar de fer veure que et cauen bé.
Em moro de ganes.
Faig broma. No em cauen malament…
No tant.
Ens veurem al menjador?
No puc. He quedat amb la Taylor i l'Anika.
Però vindré després. T'ho prometo.
D'acord.
-Adeu. -Adeu, Bells.
Organitza una reunió amb els socis fundadors de Paisley.
Per què? Els seus beneficis són ridículs.
Recorda'm un moment
qui dels dos és un sènior i qui és un becari pretensiós.
Fa sis mesos que soc aquí, Denise…
Ja, i et vas graduar a Princeton abans d'hora i amb nota.
Sisplau, explica-m'ho de nou, com si no tingués feina per fer.
Molt bona anàlisi, la de Nectar, Steven.
Sí, gràcies.
És una posició interessant. L'exposició és mínima, però és aviat.
Hi estic d'acord. Bona feina.
Segueix. Es parla bé de tu.
Ets bo fingint que t'importa aquesta feina.
-M'importa de debò. -Però no l'estimes.
Qui estima la seva feina?
Jo.
D'acord. Doncs t'ho has de fer mirar.
-Ja. -Una feina és una feina.
No hi pots tenir sentiments.
És una llàstima que als joves us manqui tanta passió.
Als joves? Tens dos anys més que jo.
Tres. I soc la teva superior.
Vindràs al bar aquest vespre?
A beure whisky amb els bros financers?
És molt temptador,
però tinc altres compromisos.
Passió, Conklin. Et vindria bé.
Sí. Just aquí.
Per què no pagues un massatgista?
Si t'encanten els meus peus, pervertit.
No, el que m'encanta…
és el teu melic.
Deixa d'ensumar-me el melic!
No ho puc evitar.
-Merda. -Taylor.
És la meva germana?
Merda, merda, merda!
Hola. Què tal?
Arribes d'hora? És una mica d'hora.
No, arribo puntual.
Vindràs a estudiar amb mi i l'Anika o estàs… ocupada?
No, és que…
m'acabo d'aixecar.
Deixa que em vesteixi i vinc a la biblioteca.
D'acord. Vull dir…
No li diré a ningú que has portat el teu nòvio aquí.
Què? Si no hi és.
Digue-li a en Davis que m'alegro que s'hagi desfet del xandall.
-Deixa molt poc a la imaginació. -No, si són meus.
Estan de moda.
Esclar. Bé, doncs,
t'espero a la biblioteca. Adeu, Davis.
I on és el Don Joan? Hi ha rebaixes de xandalls a Uniqlo?
Vinga, Tay, és divendres. Suposo que no teniu res seriós.
Ell vol passar l'estiu a Nova York
perquè jo hi faré les pràctiques i no suporta estar lluny de mi.
Però no, res seriós.
Esclar. El paio ni tan sols porta pantalons amb cremallera.
Estic segur que li anirà molt bé l'estiu a Nova York.
No, si tu ho dius, Tay…
No fingeixis que estàs gelós.
No estic ge…
No estàs fingint o no estàs gelós?
Les dues coses.
Cap de les dues.
No ho sé.
Em… confons.
Et confonc?
Sí. Per què?
Vols que estigui gelós?
No.
Et vull així.
Sense drames.
Sense lligams.
Això només funciona així.
Va, que he d'estudiar.
Què?
Res.
Sento com em mires.
Estic pensant.
Què dius?
-Què? -Què?
M'han donat plaça per estudiar fora!
Calla. De debò?
Sí, diu que algú ha rebutjat la seva, així que…
Mare meva, Belly. Un semestre a París? Ideal!
No sé, m'havia fet a la idea de quedar-me aquí.
Ja m'he matriculat a algunes assignatures…
Volíem llogar un pis juntes.
B., no et preocupis per això.
Aniré a viure amb la Shani i la Rachel.
Però també em perdré tots els esdeveniments de l'últim any.
De debò? Tant hi fan els esdeveniments.
En pots gaudir ara amb en Jere.
Estem parlant de París. Te n'has adonat?
De debò. Hi has d'anar.
I jo vindré a veure't.
Jo també. Vull visitar Chanel, a la Rue Cambon.
Es diu Cambon.
Cambon.
Quina emoció, me'n vaig a París!
-Te'n vas a París! -Sí!
Jere, no t'ho creuràs, això…
Ei, què passa? Estàs malalt?
No estic malalt. És que soc un imbècil i no em graduaré.
Què vols dir?
El meu nom no hi era a la llista de graduats.
Deu ser un error, no?
No. Resulta que havia de fer un parell d'assignatures troncals
quan vaig canviar estudis,
i les que havia fet abans… no compten.
Ostres, em sap greu, Jere.
No em puc creure que hagi de fer assignatures de primer.
Quina vergonya.
Ei, no t'has d'avergonyir de res.
Vine.
Almenys podrem passar més temps junts.
Sí.
Què era el que em volies dir?
He enxampat la Taylor i el Davis…
post coitum.
A ell no l'he vist, només els pantalons,
i la Taylor s'ha posat nerviosa…
Ai, no. Ja sé de qui són els pantalons.
Són de l'Steven!
Són d'un coi de dissenyador
i els portava mentre s'arreglava davant del mirall.
-S'estan enrotllant. -No tinc prou energia per sorprendre'm.
Ja, però ara la Taylor té el Davis i l'Steven, la Mia.
No els havien posat mai les banyes.
No em ve de gust analitzar la seva relació.
Sí, ja, perdona. Tens raó.
Vols que anem a menjar gofres?
No, vull ser aquí amb tu. Podem estar així, abraçats?
Sí.
No me'n vaig enlloc.
T'estimo, Belly.
I jo a tu.
-Encara ets aquí? -Sí.
Estava esperant que marxessin les teves germanes, però…
cada cop hi havia més gent.
No paraven de cridar
i al final m'he adormit.
Era nit de jugar a Catan.
Ara són totes al bar. Ja pots fugir sense que et vegin.
Sí, d'acord.
O… em podria quedar a passar la nit.
No podem dormir junts.
Ja, tens raó.
Molt bé. Doncs no dormirem.
-Ja ets aquí. -Hola, Agnes.
Estudies? Saps que ja ha acabat el curs, oi?
És un article de la Dra. Namazy sobre estratègies de cures intensives.
Volia estar preparat, perquè som a la ronda final.
No sé si t'agrada aquest ritme o és una cosa meva o…
Sí. Parlant d'això…
Sabem qui té plaça?
Sí.
Jo.
-Tia. -Sí.
-Enhorabona! -Gràcies.
-T'ho mereixes. -Gràcies.
Ah, i tu.
-Tots dos. -Ets molt dolenta.
-Ets molt dolenta. Enhorabona. -No m'hi he pogut estar. Enhorabona.
Ho celebrem demà al vespre?
-I tant. -Esclar.
I ho han avançat a aquesta setmana.
Aquesta setmana? D'acord.
Genial.
-Què? -Trobes…
que em donaria uns dies lliures si l'hi demanés?
Què dius? Fa mesos que hi treballem, en això.
No, ja ho sé.
És que tinc un compromís familiar.
Bé, l'hi podries preguntar.
És coneguda per acomiadar gent el primer dia, però sí,
per què no cabrejar-la abans de començar?
No, aquesta feina és la meva prioritat.
Deixa'm veure això.
D'acord.
Bon dia.
Una pasta?
Cafè.
Has anat a la cuina?
-Sí. -T'ha vist algú?
Crec que no. Està tot estranyament buit.
Sí?
No, merda!
Quina hora és?
No ho sé. Les deu? Deu i quart?
-M'hauria d'haver aixecat fa una hora. -Calma. És dissabte.
Sí, l'últim dissabte abans dels finals.
Ho dius com si sabés de què estàs parlant.
Els jocs de fi de curs. És una cosa de fraternitats.
Ho faig cada any.
Com les Olimpíades, però amb molt d'alcohol.
Crec que mai superaré aquesta Taylor Jewel de sororitat.
D'en Jere, m'ho espero.
Va néixer per a les fraternitats. Només cal mirar-lo. Però tu…
M'hi vaig unir per tenir contactes pel futur, babau.
No és tan diferent del teu grupet de Princeton.
Atac personal. Calma.
És la Mia?
Sí.
Que maca.
Me n'he d'anar.
Doncs ves-te'n.
-Vols repetir aquesta nit? -Dos cops seguits? No.
No havies de quedar-te a dormir.
Au, vinga.
Me n'he d'anar.
No, no, no. Vine aquí.
Que tinguis un bon dia… Tay-Tay.
-Conrad, per fi. -Hola, Laur.
Perdona, he estat força enfeinat.
Et volia parlar d'això, justament.
M'han donat la feina a la clínica per a aquest estiu.
Connie, és genial!
Sí, però la cosa és que he de començar ja
i no sé si em donaran dies lliures.
Llavors, em perdria…
La cerimònia.
No passa res si no pots venir. De debò.
-No vull decebre ningú. -No pateixis.
Tots sabem que és important per tu.
Ta mare n'estaria orgullosa. Ho saps, oi?
Gràcies, Laur.
Però en Jere es pensa que fareu el discurs junts.
Si creus que no serà així, hauries de dir-l'hi.
I tant, sí. Li trucaré.
D'acord.
BENVINGUTS ALS JOCS DE FI DE CURS
Vinga, som-hi!
Sí!
-Va, nois. -Delta, tio.
-Estàs preparat? -Sí.
Molt bé. Vine.
-No, sisplau. -Només una mica, va. Sisplau.
Molt bé.
Va, anima't.
Tenies moltes ganes d'això.
Sembla que tothom em mira.
Com al perdedor que no es graduarà a temps.
Sí que et graduaràs. Només és un semestre més.
Mira, el sol brilla i el tobogan d'aigua està tot relliscós.
És tot el que t'agrada, tret de pits i abdominals.
Em coneixes massa bé.
Va. Estàs preparat per a la cursa a tres cames?
Ets el campió actual!
-Tens raó. -T'ho passaràs bé.
Vols córrer amb mi?
-Taylor. -Sí?
-Convenç-la. -Apunta-t'hi.
-No soc membre. -Com a encarregada d'això,
et declaro membre honorària de Tri-Phi.
Davis, em passes una samarreta?
Sí, amor. Té.
Creus que guanyaràs, Davis?
Sempre, si tinc la Tay al costat.
Quin pal que hagis de fer un altre semestre.
Sí, tio, és una merda.
Però almenys passarem un altre semestre junts.
-Espera, i…? -Veniu tots!
-Som-hi! -Que bé.
-Molt bé, som-hi. -Vinga.
D'acord.
Som-hi!
Ens hem de coordinar.
Ja ho tenim!
Amunt, amunt! Va, camina.
Sí, ja ho tenim.
Mà dreta, al verd.
Ja està.
Jere, és en Conrad.
El pots agafar? Que s'esperi un segon.
Sí.
Sí?
Belly?
-Hola. -Hola.
Que hi és, en Jere?
Està una mica ocupat. Espera, puc…
No, no et preocupis.
Li trucaré després, d'acord? Adeu!
D'acord, adeu.
Ei, Belly.
Ella se'n va anar a París l'any passat.
-A la Belly li acaben de donar… -Podem parlar?
-A soles? -Sí, jo anava a ficar-me al joc.
Molt bé.
No he decidit si aniré a París.
-Pots no dir-l'hi a tothom? -Mira que ho sabia.
-No pots renunciar a París. -No hi estic renunciant. És que…
Em pensava
que en Jere s'hauria graduat i que jo estaria sola…
Moltes gràcies.
Tu sempre estàs amb la sororitat o amb en Davis.
I tu estàs sempre amb en Jere. I què?
Tu no em deixaries en pau
si et digués que no me'n vaig a Nova York
per quedar-me aquí fumant maria amb en Davis.
Sí, ja ho sé, però…
Tia, és París. En Jere és ric.
Pot venir a veure't quan vulgui.
I jo hi aniré almenys un cop.
Ja tinc pensat tot un armari parisenc.
-D'acord. -D'acord?
-D'acord. M'ho pensaré. -No t'ho pensis, fes-ho.
No, m'ho pensaré.
Vas parar al semàfor, vas mirar a la dreta.
Vine, digue'm el teu nom, nena.
Digue'm d'on ets, què fas, què t'agrada.
Deixa'm coneixe't, nena.
I digue'm com van posar
una cara tan guapa
en un cos tan maco.
Segur que ens ho passaríem bé.
Perquè podem fer-ho ràpid i lent.
Com tu vulguis, nena.
Hòstia, espera. Has pensat a trucar al teu germà?
No, no li he trucat. Ho faré després de sopar.
Li he de preguntar pel discurs.
I el vull convèncer que vingui a Cousins pel Quatre de Juliol.
M'ho deu després d'haver-se'n anat a esquiar per Nadal…
Merda. Li vaig enviar un missatge al pare explicant-l'hi tot.
Deu estar enfadat.
Un missatge?
Ja ho sé.
Saps què? No passa res.
Cridarà i li passarà, oi?
Sí.
Hola, papa. Escolta,
sé que no deus estar entusiasmat amb això de la graduació…
Entusiasmat? No, Jere, no n'estic.
Papa, calma't. No és tan greu.
-Serà només… -Que em calmi?
-M'acabes de dir que em calmi? -Només ha estat un error.
-Ho sento. -Mai tens la culpa!
I ara he de pagar 20.000 dòlars més de matrícula.
-T'ho tornaré. -Com?
Què faràs? Torns extres de socorrista al club?
Faig el que puc.
Jere, et penses que al teu germà li hauria passat això mai?
No, en Conrad és perfecte.
-Comporta't com un adult. -Ja ho estava fent.
M'he estat comportant com un puto adult. D'acord?
Perdona si em vull divertir a la uni.
Tens 21 anys. D'acord?
Benvingut al món real. No tot és divertir-se.
Mira, transferiré els diners a la universitat al matí.
Però, Jere, aquests diners, me'ls tornaràs.
Em sap greu tot això.
No et preocupis.
No puc anar a sopar ara mateix.
Sí, esclar. D'acord.
Trucaré a l'Steven. Li diré que no hi anirem.
No, no ho cancel·lis per mi. És que…
necessito una mica de temps per pensar.
D'acord.
Li diré a l'Steven que m'hi porti i ens trobem a la festa?
Hòstia, sí. La festa.
T'estimo.
I jo a tu.
Molt bé.
Ens veurem després?
És un imbècil. Et pots creure que els ha comparat a tots dos?
No, no, no.
Mira, sé que te l'estimes. D'acord?
Però l'Adam ha de pagar un semestre més
perquè en Jere no va llegir un correu.
Jo em cabrejaria.
Què? No em miris així.
No sempre fa les coses bé. A tu també et molesta.
-No. -Au, va.
Molt bé. Què em dius de Cabo?
No et va parlar del viatge fins a l'últim minut.
-Vau trencar per això. -No, no, no.
Només ens vam barallar.
-Ens vam barallar. -Sí.
De vegades em molesten aquestes petites coses? Sí.
Com la seva al·lèrgia
i que deixi mocadors plens de mocs per tot arreu.
I m'encantaria que no fumés tanta maria?
Sí, però res d'això importa.
Hem passat moments difícils junts.
I no t'ofenguis, però tu no saps com és estar amb algú de veritat.
Estic amb la Mia.
Vaig veure els teus pantalons.
-Què els passa? -No, els vaig veure…
A l'habitació de la Taylor.
Sé que us esteu veient o el que sigui.
I no em menteixis perquè no ho fas gens bé.
No és cert. Estic…
D'acord, sí.
Eren els meus pantalons.
L'últim cop que vau trencar,
em va fer prometre que, si mai tenia la temptació de tornar amb tu,
la ficaria en un psiquiàtric contra la seva voluntat.
-Tu m'ho vas dir… -Me'n recordo.
Me'n recordo. Me'n recordo.
No ho estàvem buscant, d'acord?
Simplement va passar.
Com?
Ens vam trobar a Nova York
quan feia l'entrevista per a les pràctiques.
D'això fa dos mesos. I enganyes la Mia des de llavors?
Sí. Sí.
I em sento fatal.
És que la Taylor i jo mai hem estat solters quan ens hem enrotllat.
I la Mia és genial. La Mia és fantàstica.
Ho és, però no és…
La Taylor?
I què hi penses fer?
No ho sé.
Això ha de ser per alguna cosa, oi?
Que sempre tornem i no sembli que s'hagi acabat mai.
Sí? I què en pensa la Taylor?
Encara no he tingut el valor de preguntar-l'hi.
No pots continuar fent-li això a la Mia.
-Passi el que passi amb la Taylor. -Ja ho sé.
Tens raó.
-Gràcies. -Molt bé.
¿Podem tornar a tu i a en Jere
i el que sigui que està fent que sigueu tan dramàtics?
M'han donat plaça per estudiar fora, a París, l'any que ve.
Què? Belly, és…
És fantàstic. Què? Enhorabona.
Quin problema hi ha? En Jere no vol que hi vagis?
En Jere no ho sap.
-Ets una hipòcrita. Sí! No! -No. No. No.
-Em critiques i fas el mateix. -No! És que sento…
Sento que l'estic abandonant.
I què? Renunciaràs al somni d'anar a París?
No! És que vaig jurar… l'any que va passar allò de la Susannah,
que sempre li faria costat.
Molt bé, sí. Totalment. D'acord?
Però que en Jere repeteixi un semestre no és el mateix que perdre la Susannah.
Oi?
A més, si no li dius a en Jere això de París,
no li estàs donant l'oportunitat de prendre una decisió
i demostrar-te si és capaç de gestionar-ho.
Et fa igual de dolenta que l'Adam.
Mira que ets dur.
Sí, per a això hi soc.
-No em toquis. -No sigui que et demostri una mica d'amor.
Hola. Perdona que no t'hagi trucat.
No et preocupis. Volia trucar-te
per parlar d'això de la mare i el discurs i tot això.
Sí, sí, esclar.
No estic d'humor per treballar-hi ara mateix…
De fet, et sabria greu escriure'l tu?
Segurament, ho faràs millor que jo.
Què passa?
Em falten assignatures per poder-me graduar,
així que… m'he de quedar aquí un altre semestre
i el pare m'ha fotut una bona esbroncada, però és igual.
-Quina merda. Em sap greu. -Ja.
No és tan greu, d'acord?
A molta gent li passa.
A gent com tu, no, Connie.
M'ho ha deixat ben clar.
Que el bombin. Ja saps com és.
M'agradaria no haver d'aguantar-lo a la cerimònia.
Vull pensar en la mare
i no en donar-li un cop de puny.
Saps què, Jere?
Pots fer les dues coses a la vegada.
Sí.
Et trobo a faltar.
Em fa la sensació que Acció de Gràcies va ser fa mil.
Escolta, pots esperar un moment?
Tinc en Redbird a l'altra línia.
Sí, saps què? Contesta-li.
Ja parlarem més tard, d'acord?
D'acord. Em sembla bé.
-Adeu. -Fins després.
-Mama. -Hola, Taytie Tot!
Què fas? A on vas?
Vaig a la fraternitat d'en Davis.
Ets a casa un dissabte al vespre? Què passa?
-Res. -On és l'Scott?
Si et tracta malament, et juro que jo mateixa…
Que no! No passa res. Ha anat a casa d'en Rudy.
D'acord.
T'has de fer uns ulls fumats. M'encanta com et queden.
Mama, ja està passat de moda.
Ets dolenta amb mi.
És el jersei de l'Steven?
No l'havies llençat quan vau trencar?
És que és suau.
No pot ser! Heu tornat, oi?
Què? No. Què dius, ara?
Em pensava que encara estava amb la… Com es deia? Gia?
Sí, Mia.
Amor, digue'm que no ets l'altra.
Deixa de ser tan dramàtica. No tenim pràcticament res.
Molt bé. Però recorda això:
un cop t'has rebaixat, no hi ha manera de tornar a pujar.
I, llavors, només ets una puta.
Perdona? Qui ho diu, això?
-T'intento ajudar. -Doncs no ho facis.
Estalvia't els teus consells dels anys 90.
Perquè, segons la teva definició, tant l'Steven com jo som putes.
No he dit que ho siguis. Dic que és comportament de puta.
-Mama, t'he de deixar. -Espera…
Què hi fas, aquí, beneit?
He sopat amb la Belly i l'he acompanyat a casa.
-T'he dit que tenia plans. -Ja ho sé.
Només volia veure't la cara abans de tornar.
Doncs aquí la tens. Content?
Ara estàs content?
-Hola. -Hola, preciosa.
Et porto els teus preferits:
grissini amb salsa gratis.
Ets massa bona amb mi.
Perdona per no haver-hi anat. Com ha anat?
Doncs hem estat parlant
del que m'està passant.
Què t'està passant? Vine, seu.
Recordes que estava en llista d'espera en un programa per anar a estudiar fora?
Sí, a París.
Doncs acabo de saber que ja no estic en llista d'espera.
Què? Quan?
Ahir.
T'ho volia dir abans, però…
Ho vaig espatllar amb els meus problemes.
-No! És que no volia dir-t'ho així… -Escolta.
És fantàstic. És fantàstic.
Et feia molta il·lusió, això. Ho hem de celebrar.
Sí, però no sé si hi aniré.
I si et dic que potser prefereixo quedar-me amb tu?
-Et diria que ets beneita. -Jere!
Saps que vull que visquis això, oi?
He estat tot el dia pensant
que no et vull deixar tot sol,
però potser és que jo no vull estar sola.
París és molt lluny i no coneixeré ningú.
I si no m'agrada gens?
D'acord.
Però i si t'encanta?
Vinga, Bells!
Et trobaré a faltar? Moltíssim.
Però París és el teu somni.
I vull que compleixis els teus somnis. T'ho mereixes.
I et visitaré? Pots pensar.
Beurem vi, menjarem steak frites
i et faré tastar els escargot.
-T'encantaran. -No.
Mai de la vida m'encantaran els caragols.
Però tu sí.
Hi aniràs, doncs?
-Hi aniré! -Sí!
Sí!
Passem d'això i anem a la meva habitació?
No te n'escapoliràs tan fàcilment. Vinga.
D'acord.
-Va. Som-hi, preciosa. -D'acord.
-Té. -Gràcies!
-A celebrar-ho. Puja. -Molt bé.
És hora de festejar!
-Què? Mira't. -No sé si això és…
Ei, enhorabona per haver quedat segona.
Gràcies.
-Em dic Belly, per cert. -Sí. Jo, Lacie Barone.
-Va, Bells. -Guai.
-Hola, Jere. -Hola, Lacie.
Hola. No parleu tant i celebreu més.
-Va. -Què celebrem?
Me'n vaig a estudiar a París.
Ah, sí! Jo m'ho vaig passar genial.
Hi ha una pastisseria boníssima al costat de la residència.
Sí? I com es diu?
Anem a beure alguna cosa, va.
Som-hi.
Oi que sí?
T'estimo
i et necessito.
Belly, t'estimo.
De debò.
Mai et tallis els cabells, d'acord?
Però sembraré una bruixa.
Això m'agrada.
D'acord. Me'ls deixaré créixer si tu deixes d'amenaçar de deixar-te barba.
M'agrades suau.
Per la dominació del món.
I per la medicina, esclar.
Pots fer veure que estàs content?
Perdona. És que ha estat… un dia llarg.
Bé, hi ha molta distracció.
No hi ha dubte que l'Elena vol sucar…
No, no, no, no. No diguis això.
No soc gaire bo amb les relacions. Tu ho hauries de saber.
En primer lloc, qui ha dit res d'una relació?
Ho vas deixar clar, que no en buscaves una.
Vaig ser jo qui va insistir.
De totes maneres, ja és aigua passada. Per… l'amistat.
I per portar-nos a l'èxit.
Has estat enamorat mai?
-I tu? -Jo he preguntat primer.
Doncs sí.
Quantes vegades?
Una.
De l'u al deu, com d'enamorat estaves?
No es pot mesurar, això. O estàs enamorat o no.
I si ho fessis?
Un deu.
-Impressionant. -Gràcies.
Com us vau conèixer?
No va ser cosa d'un dia.
Sempre l'he conegut.
Quan ho vas saber, doncs?
No va ser un moment, va ser…
¿Saps quan estàs mig adormit i no t'adones que estàs despert
fins que en un moment simplement ho estàs?
És com això.
Com si un dia, m'hagués…
Despertat.
Ja ho entenc.
I com es deia?
Què? No pots ni anomenar-la?
Va.
Belly.
La nòvia del teu germà?
Has estat sospirant per ella tot aquest temps?
Va ser la meva nòvia primer.
Et va deixar per ell? Meuca!
-Què? -No, no, no, no.
Vaig ser un nòvio de merda. Vam… tallar a la graduació.
La vas deixar a la graduació?
Tècnicament, ella em va deixar a mi…
Però l'hi vaig posar amb safata.
De debò? No pot ser.
¿Vas fer com els nois que no s'atreveixen a tallar
i fan l'imbècil fins que ella els deixa?
No, sisplau.
I ara és incomodíssim o…?
Pràcticament, no els veig mai junts.
-A en Jere, el veig… -Ja, i quan els veus?
Recordo el primer cop que vam estar tots junts.
Ells van intentar dissimular per mi,
però es veia que estaven molt contents.
I jo també havia d'estar content.
Des d'aquell moment vaig saber que no em podia quedar a soles amb ella
perquè no podria amagar el que sentia.
Què senties?
Que…
l'estimava.
Quan estàvem junts, no l'hi vaig dir mai.
I ara…
No ho sé.
Me n'he d'anar.
D'acord. Ja pago jo.
Segura?
-Ves amb compte. -Tu també.
Soc en Jeremiah. Deixa un missatge.
Hola, Jere. Escolta, no podré anar a la cerimònia.
M'han donat una feina, començo molt aviat i és força important.
Així que… em sap greu, de debò,
però, si necessites ajuda amb el discurs o alguna cosa, digue-m'ho. Soc aquí.
Però sé que ho faràs genial.
Res, doncs això. Adeu.
Un moment.
Està guapíssim avui, oi?
En Jeremiah sempre n'està.
Quina enveja que t'enrotllessis amb ell.
El que passa a Cabo es queda a Cabo.
No fotis!
-Perdona. -Ei!
Jere! Hem de parlar.
-Ara. -Què passa?
Et vas enrotllar amb la Lacie Barone a Cabo?
-Belly… -No m'ho puc creure, Jere.
-Déu meu! -T'ho puc explicar.
-No! No t'acostis. -Deixa'm explicar-t'ho.
Belly, sisplau.
Belly, espera, sisplau!
-T'ho puc explicar! -D'acord, va!
Va passar quan havíem tallat. D'acord? Ho havíem deixat.
Sabies que no ho havíem deixat de debò. No era real!
Com ho havia de saber? Per mi era real.
Si jo ho sabia, tu també!
No volia que passés. Va ser un error.
-Un error? -Sí!
Vas caure damunt d'ella i estava despullada?
No em trobo…
No em toquis!
Què vau fer? Vull saber-ho tot.
Què vau fer? Vull saber-ho!
Vam follar.
Que et bombin!
No va significar res per a mi.
-T'ho juro! -Doncs per a mi sí, d'acord?
Saps que jo només he estat amb una altra persona.
Ja ho sé.
Ho has espatllat tot. No tornaré a confiar en tu.
Bells, no em diguis això. T'estimo molt!
-T'estimo només a tu! -No podem tornar enrere!
Fos el que fos el que teníem, ho hem perdut.
-No. Ho podem recuperar! -Ho hem perdut.
No podem! Ja no sé ni qui ets.
Belly, espera!
BASADA EN LA NOVEL·LA DE JENNY HAN
Subtítols: Nahuel Martino González
Supervisor creatiu Guillermo Parra z