En capítols anteriors…
Se suposa que tu ets l'ideal. Se suposa que tu la mereixies.
En Jeremiah és a tot arreu.
He perdut una persona molt important.
Volia trucar-te per parlar de la mare, el discurs i tot això.
Sí. Et sabria greu escriure'l tu?
Segurament, ho faràs millor que jo.
Em sap greu, de debò, però no podré anar a la cerimònia.
M'han donat la feina a la clínica.
Taylor, només vull
-estar amb tu. -Redeu.
Para i deixa'm sortir del puto cotxe!
D'acord!
L'Steven? Un accident?
Potser us puc ajudar. On sou?
Està bé. Es recuperarà.
-S'ha acabat. -M'està acomiadant?
Tenies raó. No som compatibles.
Si vols tornar amb en Jeremiah, fes-ho.
Potser no hauríem de deixar que un error esborri tots aquests anys.
Bells, m'agradaria molt.
No pots tornar a fer-me mal mai més.
T'ho prometo.
Isabel Conklin, vols casar-te amb mi?
Sí.
L'ESTIU QUE EM VAIG ENAMORAR
No.
He quedat amb la Taylor.
-Hi has d'anar? -Sí.
Encara està malament per allò de l'Steven
i, com que he estat amb els finals,
no ens hem vist.
Puc venir?
Només amics.
Jo soc el teu amic també.
No.
No l'hi diguis a ningú, però ets el meu promès.
Ah, sí?
No vull esperar al cap de setmana per dir-l'hi a tothom.
No, no. Hem d'esperar perquè l'homenatge
és l'únic moment en què hi seran els pares.
Almenys tu no has d'aguantar avui
cinc hores en cotxe amb el teu pare.
Et podràs aguantar?
Segur que no l'hi diràs?
-Sí. -D'acord.
Merda. La Taylor ja ha arribat. Me'n vaig.
Una última cosa.
Sí?
Et cases amb mi?
Sí. Sí! Sí!
Què?
És petit, però…
No, és… És perfecte.
-Què fas? -L'hi he de dir a tothom.
-Què? No, no, no. -Sí.
La Isabel Conklin es casarà amb mi!
Em caso!
-Serà una esposa guapíssima. -Redeu, para.
No em puc esperar. Em casaré amb ella!
Isabel Conklin…
Serà la meva esposa!
-Perdona, faig tard. -Ei…
M'estic morint de gana.
Per què no t'has agafat res…?
Perdona, no he dit res. Va, anem a buscar menjar.
Hola, ens poses dos cafès amb gel i dos entrepans, sisplau?
Pago jo.
Sí.
Llavors, un croissant, també.
D'acord.
-Gràcies. -De res.
Com et va?
Estic bé. És igual. L'amor és mentida.
Entrarà en raó. És que… Encara deu estar trasbalsat, saps?
Així i tot, ja és massa tard.
Ja l'he superat.
Podria venir arrossegant-se per terra,
suplicant que tornéssim
i tant em faria.
Tret que… T'ha dit res, a tu? Ha dit alguna cosa?
No.
Però encara no he pogut parlar amb ell en privat.
La mare l'ha fet anar a casa
per si s'ofega tot sol mentre dorm.
M'és igual. Tant m'és.
-Que el petin. Gràcies. -De res.
-Vols seure aquí? -Sí.
-Parlem d'altres coses. -D'acord.
Com està en Jere? Com ha anat la reconciliació?
Doncs… prou bé.
I aquest somriure?
Res. Estic contenta.
D'acord. Et noto estranya.
D'acord. D'acord, molt bé. Però no l'hi pots dir a ningú,
perquè volem dir-ho als pares primer.
Aquell matí, a l'hospital,
ens vam prometre.
Perdona. Què co…?
Què collons has dit? Què has dit?
Estem promesos.
Mare de Déu.
Estàs embarassada?
Què? No.
Llavors, per què?
Per l'accident de l'Steven.
-No. No. -Sí.
No és per això.
-Sí. -Em va recordar com va ser
perdre la Susannah i com ho va posar tot en perspectiva.
En Jere es va equivocar,
però el que tenim nosaltres és més important.
Molt bé, i de quan estem parlant?
De l'estiu. Volem fer-ho a Cousins.
Et casaràs aquest estiu?
-Sí. -Acabeu de tornar
fa 30 segons.
-I ho vam deixar durant… -Et va enganyar!
Pots no cridar, que et sent tothom?
Ja ho sap tothom.
Vas ser tu qui em va dir que el perdonés.
Que parlessis amb ell,
no que t'hi casessis.
No podíeu tornar i ja està?
Volem estar junts sempre.
Belly, tothom es casa pensant això.
Però mira els nostres pares.
No som els nostres pares.
Ha arribat el pare. Me n'he d'anar.
Pots…?
-No l'hi diguis a ningú, d'acord? -Sí.
Com si algú es pogués creure aquesta bogeria.
D'acord, no diré res. Tancaré la boca.
-D'acord. Adeu. -Adeu.
Què?
Envia'm l'esquema de pàgina de StarcadeX.
No hauries d'estar fent repòs?
Puc treballar i curar-me alhora.
Ho tinc controlat, Steven.
No t'ofenguis, però l'Adam em va contractar
perquè conec la tecnologia molt millor que vosaltres.
No, perquè ets amic de la família.
Mira, no necessito la teva ajuda.
Deixa't aviciar per la teva mare.
M'acabes de penjar? La mare…
Hora de la següent dosi.
-Estaves mirant porno? -Mama!
No! Redeu!
D'acord. Slack?
Tu saps què és Slack?
D'acord, sí. Són coses de la feina.
Saps que el puc anar a buscar, oi?
Has d'evitar les pantalles.
Acabes de patir un accident molt greu.
No l'he patit.
M'he despertat d'una migdiada amb mal de cap i les costelles cruixides.
És pitjor una ressaca.
No necessito que la mama
em cuidi i m'acomodi el coixí.
En 22 anys, mai no m'has acomodat el coixí.
Steven, gairebé mors.
I no em perdonaré mai no haver-hi estat, per tu.
Com?
Mama, què faràs? Seguir-me la resta de la meva vida?
Embolicar-me en plàstic?
Doncs ho faria.
Pren-te la teva recuperació seriosament o et mataré jo mateixa.
T'estimo.
I jo a tu.
No.
Per molt poc.
He de dir que he dormit unes dotze hores en tota la setmana.
Sí, ja ho sé, que tens feina. No m'ho refreguis.
Com estàs?
Sincerament, no estic pas bé. Sento que he fracassat.
Perquè has fracassat. Si jo fos tu, m'hauria suïcidat.
És humiliant i demolidor.
Gràcies.
-Em consola. -Molt bé.
I ara què, caçaràs mosques tot l'estiu?
No, hi ha una vacant que m'interessa molt al laboratori Garth.
Què?
No és que la feina de laboratori estigui malament, perquè és necessària,
però em pensava que volies treballar amb pacients.
Sí, però no estic preparat.
Ja ho va dir la Namazy: era precipitat.
No tots podem ser… tu.
Això és cert.
I què, et passaràs l'estiu mirant dades?
D'acord, doncs…
Conec un noi a Garth, en Phil.
Li parlaré de tu.
Gràcies.
De res.
-Està molt buit, això. -Ja ho sé.
La trobaré a faltar.
I trobaré a faltar viure amb tu.
No hem pogut demanar menjar
i mirar Golden Girls a les dues de la matinada per últim cop.
No passa res. Ja ho farem quan tornis de París.
Vindràs a visitar-me?
Oh, i tant.
Que sàpigues que ets la primera amiga de veritat que tinc
i que no conec de tota la vida.
Perdona per haver desaparegut aquesta setmana.
Amb els finals, en Jere i…
I el sexe de reconciliació… Ja ho entenc.
És que…
D'acord, però sigues sincera…
Em jutges en secret per haver tornat amb ell?
Importa el que jo pensi?
Sí, ets la meva amiga i respecto la teva opinió.
T'importa massa el que pensen els altres.
Confio que prendràs les decisions millors per a tu.
Vine.
Molt bé. Preparada per sortir?
Sí, gairebé.
Acomiadar-me d'aquest lloc és agredolç.
Vull recordar-ho tot, cada detall.
Sempre serà l'últim lloc on vaig viure abans de casar-me.
Tinc moltes ganes de dir-l'hi,
ara, que encara soc la seva nena al seient del copilot
i ell és qui condueix.
No li dic papi des de l'institut,
però, en aquest moment, ho tinc a dins.
Vull dir-li: "Papi, em caso."
Aquesta no és la cançó que ballàveu tu i la mare?
Sí? He ballat moltes cançons a la meva vida.
Au, va.
Posàveu això després de sopar si havíeu begut vi,
i ballàveu a la cuina.
Te'n recordes, d'això?
Sí, us tractàveu diferent aquelles nits.
En quin sentit?
No sé, com si estiguéssiu realment enamorats.
Ho recordes perquè l'Steven i tu havíeu de rentar els plats.
Està estupend, per cert.
Me n'alegro.
El moment en què ta mare va veure tots els teus missatges
em perseguirà per sempre.
Què vols dir? Que éreu junts?
No.
No, vull dir quan ens vam trobar, després que parlés amb tu.
Hi havia molt mala cobertura a aquella conferència.
M'alegro que en Jeremiah et fes costat.
Sí, jo també.
Molt bé. Últim viatge.
Sí.
Gràcies, papa.
-On te les deixo? -On puguis.
Puja alguna capsa, no?
-Gràcies. -Ara torno.
No et posis gaire còmode.
Què?
Vull anar a veure l'Steven. Com està?
Està bé. No cal que el vinguis a veure cada dia.
Ja sé què estàs fent.
Ah, sí? Què estic fent?
Vens per aquí amb l'esperança que passi ja saps què de nou.
No em miris amb aquests ullets.
Quins ullets? Mare meva.
El que va passar a l'hotel… Què?
Vam ser tots dos. No només jo.
No la prenguis amb mi perquè et sents culpable.
No vull que et facis una idea equivocada.
Perquè allò va ser una cosa puntual.
Si els nois se n'assabenten, no els podré mirar a la cara.
Jo tampoc.
Però crec que la Belly sospita.
-Què? -Sí.
L'he vista estranya al cotxe.
M'ha parlat de la cançó què ballàvem tu i jo,
i després s'ha quedat rumiant alguna cosa.
Té vint anys. Devia estar col·locada o pensant en sexe.
No.
D'acord, hauríem de mantenir les distàncies de moment.
Sí, potser tens raó.
Potser no hauria d'anar a la cerimònia.
D'acord.
No vull el meu exmarit molestant-me a l'homenatge de la meva amiga.
-Genial. -Genial.
A on vas?
He estat conduint des de les sis.
Em serviré un cafè i aniré a saludar el nostre fill.
Espera.
Quina era la cançó?
Ja saps quina era.
Per fi algú per fer-me companyia a part de la infermera Ratched.
Mare meva.
Quant de temps et quedaràs a casa?
Fotré el camp d'aquí així que la mare em deixi sortir del llit.
Vull dir, mira'm. Estic bé.
M'han dit que puc tornar a la feina.
Encara no em crec el que va passar.
Ha estat un toc d'atenció.
He de centrar-me.
I concentrar-me en la feina.
La Taylor se sent fatal pel que va passar.
Caram. Sí, segur.
Ho deu estar passant malament pel meu accident.
Cap problema. No és que sigui jo qui gairebé mor ni res.
-Tot bé. -Acabes de dir que estàs bé.
Sí, estic bé ara.
Llavors, això és tot? Heu acabat?
Perquè ella encara t'estima.
Mira… Belly, no m'he sentit mai del tot segur amb ella.
M'entens? Havia de baixar de la muntanya russa Taylor Jewel.
Per què?
Vols fer-me canviar d'opinió?
No.
És la teva vida.
Aquell dia va ser un punt d'inflexió per a tothom.
Ja ho sé.
T'estimes molt el teu germà gran.
Ara, porta-li a l'oppa una mica de gelat.
-D'acord. -Gràcies.
-Però res de pantalles. -No, Belly.
-Belly! -Mama, tinc l'ordinador!
Papa, ajuda'm!
No t'han dit que res de pantalles?
Aquestes dones!
El metge ha dit que puc. D'acord?
Si em perdo una reunió de la feina,
no em faré càrrec del que passi.
-L'Adam t'està molestant amb la feina? -No.
Saps què? Li trucaré jo mateix i li diré que et deixi en pau.
Papa, no! De cap manera. És el meu cap. No ho pots fer, això.
Una setmana lliure després d'un accident com el teu
és raonable, Steven.
-No ho entens, papa. No ho entens. -D'acord. Explica-m'ho.
A aquest sector hi ha molta pressió.
No hi ha dies lliures.
Treballar al departament d'història
és peix al cove comparat amb Breaker.
Sí, n'estic segur.
Vaig a veure si puc convèncer ta mare que et doni el portàtil
abans d'anar-me'n.
Gràcies.
En fi, només volia veure si estaves bé abans d'anar a casa.
Sí, estic bé. Sí. T'estimo, papa.
I jo a tu.
Petita meva!
-Mama. -Hola!
Hola.
-Hola. -Vine aquí.
Vine aquí.
Tens un aspecte terrible. T'arreglaré els cabells avui.
Gràcies. És pels finals.
-D'acord. -Ja ho traurem tot demà.
-D'acord. -Vine.
Què tal el viatge? Has escoltat la playlist?
-No. -Però si és boníssima.
T'has comprat una tele?
-Sí, està bé, oi? -Sí.
La casa està neta. Massa neta.
On són els cendrers i els plats bruts de l'Scott?
Hem tallat.
I se'n va endur la tele.
Ara podem veure Gilmore Girls i menjar burritos,
i no hem de compartir el comandament amb ell.
Amb aquell tros de merda seca infidel.
I estàs massa bona per ell.
-Jo el vaig millorar. -Sí.
Vaig fer que es tallés els cabells i deixés de portar texans de fuster.
I ara es pensa que pot aconseguir algú millor. Sort.
Els homes són idiotes. Què hi farem?
No tots els homes.
Has dit: "No tots els homes"?
L'Steven és dels bons.
Aniràs a veure'l?
No, ja t'he dit que s'ha acabat.
-Això vostre no s'acabarà mai. -Doncs aquest cop sí.
Tay, ell no sabia què deia.
Estava dèbil i confós per l'accident
que, en certa manera, vas provocar tu.
No em facis aquesta cara.
D'acord? Ves-hi, tota arreglada…
Lucinda, de debò.
Taytie Tot, ell és l'únic noi amb què has sortit
que et mereix mínimament.
No el deixis anar tan fàcilment.
Mira't. Vinga, no s'hi podrà resistir.
Un cop que t'arregli els cabells. Vine.
-Ets molt pesada. -Ja ho sé.
Hola.
Com has dormit?
El matalàs inflable del pare s'ha desinflat
i vaig anar a dormir tard.
Li hauria de passar el discurs a en Con.
Li encanta criticar com escriuen els altres.
No crec que calgui. El discurs és molt bo.
M'hauria agradat que vingués.
Se'm fa estrany dir-li que ens casem per telèfon.
Potser li hauríem de trucar junts.
Sí, esclar. O sigui…
Però, si creus que és millor que l'hi diguis tu sol,
a mi em sembla bé.
Com tu vulguis gestionar-ho.
D'acord. Potser serà millor que l'hi digui jo.
Sincerament, em preocupa més què dirà el meu…
Què dirà el meu pare.
Ja ho sé. I ma mare.
Tothom pensarà que som bojos per voler fer això, oi?
Probablement, sí.
-Jere, així no m'ajudes. -Perdona.
Aquí ho tens.
-Gràcies. -De res.
Hola, què et poso?
Deus estar molt avorrit si has accedit a esmorzar a les set.
És l'únic moment que tenies lliure. Vull saber com va a la clínica.
Doncs…
Res especial. No t'estàs perdent res.
Ets una mentidera.
D'acord. És al·lucinant.
Ahir em van deixar fer servir els retractors.
De debò?
Guai.
I tu què? Això és el millor pla del teu dia?
Ja t'agradaria.
Dinaré amb la meva tieta.
Ara sí que m'estàs deprimint.
Què? Cap dels dos podem anar a l'homenatge a ma mare,
així que hem quedat.
No hi aniràs? Em pensava que no hi anaves per la feina.
Crec que no em va bé veure la gent, ara…
Vols dir veure la teva ex, a qui no has superat?
Tio, ho has de superar.
Si no t'hi enfrontes, ho faràs més gran del que és.
Has de normalitzar la situació.
Com?
Dues paraules: teràpia d'exposició.
D'acord. No vull semblar un cabró, però tu no saps com és, això.
¿Vols dir que no tinc ni idea de com és tenir un amor no correspost
que mai sentirà el mateix que tu?
Però saps què vaig fer? M'ho vaig empassar i em vaig aguantar.
Ho vaig gestionar i ara…
M'alegro que ho hagis aguantat.
Per cert, en Phil m'ha dit que tens una entrevista al laboratori Garth.
En Phil?
Sí, vam anar a sopar.
Vas tenir una cita?
No va ser per aconseguir-me l'entrevista, oi?
No, babau. Va ser per fotre un clau.
Fantàstic. Molt bé.
I va funcionar?
-Sí. -Genial.
-Hola. -Hola.
Podem parlar?
Sí, i tant.
-Hola, Taylor. -Hola.
He vingut a demanar-te disculpes per allò d'ahir. Em vaig passar.
Gràcies.
No hauria d'haver-la pres amb tu.
No va ser just.
Sempre seràs la meva amiga.
I com ha reaccionat la Laurel quan li has dit que et casa…?
No, no. No l'hi he dit encara.
Vine, bocafluixa. Anem a l'habitació.
D'acord.
Soc l'única persona del món que ho sap?
A part de tu i en Jere. Ni tan sols l'Anika?
Sí, ets l'única.
-M'agrada molt. -D'acord.
No penses que és una bogeria?
Mira, soc la fundadora del club de fans de Jelly
i soc la capitana de l'equip Belly.
T'ho hauria d'haver dit des del principi. A vida o mort.
O al matrimoni. Facis el que facis, tens el meu suport.
Gràcies.
Tornem a començar.
A veure l'anell. En tens, oi?
Sí, sí. En tinc.
És un diamant o és paper de plata?
-Para! A mi m'encanta. -Faig broma.
Ja m'ho crec.
Mare meva, la Bellyfocs se'm casarà!
-Sí, però abaixa la veu. -Et casaràs!
Molt bé. Me… Me n'alegro molt, que et sembli bé,
perquè volia demanar-te
que fossis la meva dama d'honor.
De debò?
-Sí, tret que no vulguis… -No, no.
No, sí que vull, de debò.
-Sí. -D'acord. Molt bé.
Que fort!
I, de fet, m'alegro que m'ho hagis demanat, perquè…
Verge santa!
FELIÇOS PER SEMPRE
Mare meva!
Com és que encara ho tens, això?
Creus que llençaria el nostre projecte per a un casament de somni?
És el teu projecte. Jo et vaig ajudar pels adhesius.
Sí, són bonics, els adhesius.
Farem que el teu dia sigui exactament com vols. T'ho prometo.
Gràcies per fer-me costat.
Sempre i per sempre, B.
Em necessitaràs.
Perquè, quan la Laurel ho sàpiga, serà l'apocalipsi.
Hi haurà morts i sang als carrers.
I em refereixo a la teva sang.
-Sí. -De debò, Belly.
-Ja ho sé. -Al·lucinarà.
Mare meva.
No has d'estar prostrat al llit?
Necessitava un canvi d'escenari.
Et puc ajudar a escapar-te.
Hauria de tornar al llit abans que la Laurel em vegi.
-T'ajudo a pujar? -No cal.
-Estàs bé? -Sí, només em fa una mica de mal.
Segur?
Totalment.
Com ha anat?
Ha anat.
Hola, Lucinda.
Steven, rei, com estàs?
Saps què? Em sento genial.
Podria jugar a beisbol amb els Philadelphia Phillies.
Així de bé estic.
Que bé! Llavors em pots ajudar amb una qüestió de negocis.
Sí, d'acord. Què passa?
Podries donar una ullada als comptes de la perruqueria?
Sempre se n'ha ocupat l'Scott i, ara que hem tallat,
no entenc absolutament res.
Saps que no soc comptable, oi?
Sempre has tingut traça amb les mates.
Ostres, esclar. Perquè soc asiàtic.
No! No. Perquè ets el millor de la classe, babau.
Estava pensant que, si vens, la Taylor t'ho pot explicar tot.
Ella sap que m'ho estàs demanant?
Encara sou amics, oi?
Sí, esclar.
Molt bé, doncs, escolta. Envia'm els fitxers
i, si tinc cap pregunta, li trucaré, d'acord?
D'acord, perfecte.
Molt bé. Adeu.
Adeu, rei.
Mira que petita que eres, amb aquestes galtones.
Ai, para, mama.
Mira quins cabells.
-Què? -No!
I mira els teus!
-S'estilava el serrell al costat. -No.
N'hi ha moltes. No es pot triar.
És per al seu tauler de records.
Podem triar les fotos on surt com voldria que la recordéssim.
Aquesta sempre m'ha encantat.
No és la meva favorita.
Perquè hi ha el pare?
Crec que n'hi ha de millors.
Mira, pels setze anys.
La Beck sempre anava a totes als teus aniversaris.
Recordes les corones de flors, la llagosta i el suc de poma amb bombolles?
I aquest any tindrem xampany de veritat per als teus 21.
Genial. Ja pots veure com bec legalment.
Tant de bo la Beck també pogués.
Tot i que ja et va veure bevent.
Recordes el Quatre de Juliol? El pastís?
Sí.
És molt estrany créixer i passar per tot això sense ella.
S'està perdent moltes coses.
Ella estaria molt orgullosa del futur que tens planejat.
Els teus estudis, en Jeremiah, París…
Sé que ella t'hi volia portar com a regal de graduació.
-Què? -Que petitons que éreu aquí! Cuques!
En Conrad et va dir que les pastanagues
et donaven visió de raigs-X.
Ah, sí. Era molt ingènua, jo.
Em creia tot el que em deia.
Hi has parlat recentment?
Quan l'Steven era a l'hospital.
Deu estar fins a dalt de feina. Treballa molt.
Quina llàstima que es perdi l'homenatge.
Vas dir que algú de l'alberg ho filmaria, oi?
L'hi podem enviar.
Sí, és veritat.
No, no. Ni parlar-ne.
-M'agrada aquesta. -És un no rotund.
Aquesta. Potser si la tallem així?
Sí, d'acord.
Digues?
Hola.
Podem parlar? És per la teva mare.
Què li passa?
M'ha demanat que miri els comptes i…
No pinta gens bé, Taylor.
T'ho ha demanat a tu? La mataré.
Sí, mata-la tot el que vulguis,
però té problemes greus. La perruqueria perd diners.
Em sap greu, però no sé com dir-ho.
La Lucinda ho té fotut.
En el millor dels casos, durarà fins a final de mes.
Merda.
Sí.
Sí…
Mira… Quan te'n vas a Nova York? La puc ajudar…
a aconseguir un préstec.
Ara me'n vaig a Cousins, però li puc trucar després.
No, no, no. Gràcies pel que has fet.
No t'ho hauria d'haver demanat.
Però això ja no és problema teu.
No ha estat cap molèstia.
-De debò… -No. Adeu, Steven. Què collons…? Mama!
Estàs preciosa, Belly.
A la Beck li hauria encantat.
Sí.
Caram! Per un cop no estàs horrible.
Ni cas. És el cop que s'ha donat al cap.
Tens raó. Segueix estant horrible.
Steven!
-Steven, estàs bé? -Condueixo jo.
-No. -Et…
El pare va pel seu compte?
No podrà venir. Problemes amb el tribunal.
Però estic segura que vindrà a Cousins a l'estiu.
Però és que feia tant que no érem tots junts…
Em feia il·lusió.
Em sap greu, Belly.
-Va, que hem de marxar. -Sí.
-Gràcies. -No es mereixen.
Gràcies.
Ei.
-Hola. -Hola, guapa.
Has portat l'anell?
Sí. Tant de bo el pogués portar.
Aviat.
Estàs preparada?
Sí, però tinc males notícies: el meu pare no podrà venir.
Però no passa res. Li trucarem més tard.
D'acord, sí.
Només he d'aconseguir dir el discurs sense desmaiar-me.
-Què? Ho faràs molt bé. -Gràcies.
Va, anem tirant.
-On és l'Steven? -Al lavabo.
Li he dit que tant cafè no era bo.
És un dia especial per a nosaltres
i aquest jardí era molt especial per a la mare.
Li hauria encantat ser aquí un dia com avui.
L'alberg per a dones era molt important per a ella.
Inclús quan no era a Cousins,
pensava en cadascú de vosaltres.
La mare creia que la família no és només de sang,
que creix durant tota la vida.
Tothom que estimes és família.
I tothom que t'estima.
Sé que ella estaria emocionada per aquest homenatge
i espero que avui camineu per aquí sentint el seu amor.
Estic molt orgullosa de ser la teva futura esposa.
Vull casar-me amb tu ja.
I jo.
Quina mena de flors vols per al casament?
No ho sé. Unes de boniques.
Com aquestes?
Con!
Hola, nano.
Hola.
-Conrad, que bé que hagis vingut. -No sabia que venies.
Sí, he fet unes gestions i m'he agafat un vol.
Aquest és el meu fill! Salva vides i té temps per a la família.
Tranquil, papa. No soc metge encara.
-Tio. -Hola.
-Quina alegria. -Has estat fantàstic.
-Gràcies, tio. -Molt bé.
Que bé que siguis aquí.
Hola.
-Hola! -Hola… Sí.
En Connie està encantat de veure la seva germaneta.
Com estàs, germaneta?
Molt bé, sí. Estem… Estem molt bé.
Sí, quant de temps.
Hora de la foto. Fem una foto familiar. Al banc, potser?
-Genial. Som-hi. -Bona idea.
Què estàs pensant?
Res.
Que no t'ho prenguis malament si diu alguna cosa estranya.
Qui?
El meu pare.
Ja saps com és. No t'ho prenguis personalment, d'acord?
Sí, d'acord. Entesos.
Molt bé.
Creus que l'hi hauríem de dir a en Con abans, en privat?
Sí. Sí.
O…
O avui pensem només en ma mare?
Potser. És que m'agradaria que el meu pare hi fos.
Volia di'ls-hi a ell i la mare alhora.
Sí, doncs ens esperem.
Sí, d'acord.
Tant de bo poguessis portar l'anell amb orgull.
Estic molt orgullosa, d'acord?
En Jeremiah Fisher es casarà amb mi! Ens casarem!
Ho veus?
Què t'he dit?
Només intento entendre-ho. Vas deixar que l'Scott se n'ocupés?
I com és que no sabies que anava tan malament?
No ho sé! Em sento estúpida.
És que és una estupidesa.
Et vaig dir que era un fracassat, però sembla que és idiota!
No em cridis! Potser perdo la perruqueria!
Sí, mama, potser sí.
Molt bé, i què faig?
No ho sé!
No ho sé. Què vols que et digui?
I el fet que fiquessis l'Steven en tot això, és…
És un nen, saps?
És un nen. Té 22 anys i m'estàs posant en ridícul.
Només intentava ajudar…
Em sap molt de greu.
Ho arreglaré. D'acord? Sempre ho faig.
Com vols arreglar-ho?
Li demanaré diners a l'àvia.
No. No, és… Es creurà que et pot manar, com l'última vegada.
Ens en sortirem juntes.
De debò.
Tinc un parell de setmanes abans de marxar a Nova York.
Vine. No ploris.
Què faria sense tu?
-Teníem una reserva. -No ho crec.
-Una taula? -Steven, que no me n'oblidi.
És de part de l'oficina.
Gràcies.
Et vas descuidar de fer la reserva?
No, està a nom teu.
A nom de Park.
Puc trucar a l'encarregat si…
Que macos.
QUE ET RECUPERIS AVIAT. NO ET MORIS ENCARA!
Sí, molt macos.
No ho sé.
Me l'estimo, ton pare, però és una merda treballar per a algú
que t'ha canviat els bolquers.
Si et consola,
no crec que hagi canviat cap bolquer.
La mare m'ha dit que treballes en una clínica.
Sí.
Això mola.
L'Adam encara em tracta com un becari.
Si no comença a tractar-me com un empleat normal,
no arribaré mai al lloc on vull estar de debò.
Quin lloc és?
Vull fer coses.
Treballar amb capital d'inversió no és el meu somni.
M'ho he d'empassar fins que em prenguin seriosament.
I després podré agafar els contactes i fer coses de veritat.
Estic orgullós de tu.
I, creu-me, estàs…
fent molt més que jo.
Segons la meva mare, em vas salvar la vida.
Gràcies.
Va ser una trucada.
Igualment…
Gràcies per ajudar.
Només faltaria.
Doncs gràcies.
Ja tenim taula.
Una bona taula, oi?
Sí, molt agradable.
I un bitllet de 50 per a qui ens l'ha aconseguit.
-No sé de què parla. -És el millor anunci del món.
-No n'estic tan segur. -Ets molt graciós.
Gràcies.
-Sí. -Jo us convido a dinar.
No vull sentir res, Adam.
Llavors, demanaré el mar i muntanya.
Gràcies.
Jo també. Gràcies.
Jo demanaré la sopa de tomàquet.
De primer?
Sí, no tinc tanta gana.
Jo, el salmó.
-I tant. -Gràcies.
Jo, l'emperador, sisplau.
I una graellada de marisc. La pot portar ara?
No vull que la Belly es mori de gana.
Gràcies, Sr. Fisher.
Va, som tots adults.
Belly, no em diguis "Sr. Fisher". Digue'm Adam.
Ho intentaré, Adam.
Per què no surts mai de Califòrnia, Fisher?
Ara soc aquí, oi?
Sí, però per primer cop en quant? Dos anys?
Més o menys.
Tens una noia per allà?
No, cap noia.
En Conrad s'està emborratxant. Això és una festa.
Abans que ningú s'emborratxi,
l'Adam i jo volíem fer un brindis.
Sí, m'agradaria començar
agraint-te aquesta cerimònia tan bonica.
Sé que les festes eren més cosa de la Suze,
però ha estat un dia preciós per commemorar una dona preciosa.
Gràcies.
Gràcies a tots per venir
i per honorar la Susannah tots junts. Per la Suze.
Per la Beck.
Per la mare.
Per la Susannah.
I volíem dir-vos una cosa a cadascú.
Steven, rei, has tingut un bon ensurt.
Sisplau, mare! Estic bé!
Ja ho sé! Però ha estat un recordatori que, malgrat tots els teus èxits,
i gràcies per estalviar-me l'últim semestre a Princeton,
sempre seràs el meu nen.
Per l'Steven.
-Que tendre. -Calla, tio.
D'acord.
L'Steven no és l'únic amb èxit, Laurel.
Per en Connie, el futur metge.
Intel·ligent i generós, una gran combinació.
I Belly, reina meva.
El primer cop que vaig sortir del país
el món semblava ple de possibilitats.
Pel teu futur brillant.
Pel teu futur.
I no oblidem en Jeremiah, el nostre repetidor.
Encreuem els dits perquè es graduï el pròxim semestre.
I després, ja veurem.
Gràcies, papa.
De fet, en Jere té grans plans per al seu futur.
Belly, no… No cal.
Ell i jo, més aviat…
Ens casem!
A l'agost.
-Perdona, què? -Què?
És una broma?
-No. -No.
No?
No.
A això em refereixo quan parlo de responsabilitat.
Què li has fet fer?
De què parles? No l'he fet fer res.
Espereu, ho dieu de debò?
-Sí! -Sí!
-No esteu preparats. -No!
És molt irresponsable.
-No esteu llestos. -Estem molt llestos.
-Per què us voleu casar? -Com?
Està embarassada.
Què? Quants cops hem parlat d'anticonceptius?
No n'estic!
Laurel, et prometo que no és això.
-I París? -Hi aniré igualment!
Isabel, no puc…
-Això és… -Increïble!
Una bogeria! És un deliri!
Laur, ens estimem i volem estar junts.
Ja esteu junts. Si voleu fer el següent pas,
aneu a viure junts, adopteu un gat…
Per què tanta pressa?
Perquè l'estimo i perquè és la meva família.
Això és que deia la Susannah, oi?
La família és el més important.
No et donaré l'anell de ta mare.
No, papa, ja m'ho pensava.
No el necessitem. En Jere me n'ha comprat un.
Amb quins diners?
Amb els meus.
No. No em puc creure que estigui passant això.
-Hòstia santa! -Pots callar?
-No, és de bojos! -Calla!
-De bojos. -Quin problema tens?
-Steven. -Tu ho sabies?
-No. -La graellada de marisc.
Hi ha hagut un canvi de plans.
Cancel·li-ho tot i porti'ns el compte.
De debò?
Sí, de debò.
Molt bé. Anem, Jere.
-Acabes de… -Sí, ja ho sé. Em sap greu.
L'hi volies dir a en Conrad primer,
però no ho podia callar més.
No, m'alegro que ho sàpiguen.
Jo també. Hòstia, que fort!
Molt fort.
-Anirà tot bé, oi? -Sí.
Ara estan flipant. És la part més difícil.
Ara estan enfadats, però entraran en raó. Segur.
Sí, sí.
No ho heu captat? Menys petonejar-se i més humiliar-se.
Belly, puja al cotxe. Marxem.
No tornem tots a la casa?
No!
Jo em quedo l'estiu amb ell. Te'n recordes?
Canvi de plans. Vens amb nosaltres.
-Què? No pots fer-ho, això! -Sí que puc.
Belly, has d'anar amb ella.
Què?
Que tothom es calmi. Parlaré amb el pare.
-Belly, vinga. -Ja vinc!
-T'estimo. -Jo t'estimo més.
Has espatllat el dia.
Quin problema tens?
Adeu.
Subtítols: Nahuel Martino González
Supervisor creatiu Guillermo Parra z