En capítols anteriors…
Vols casar-te amb mi?
Sí. Sí.
Volia demanar-te que fossis la meva dama d'honor.
El teu dia serà com tu vols.
Va ser una cosa puntual.
No hauria d'anar
-a la cerimònia. -D'acord.
Podem parlar? És la teva mare.
La perruqueria perd diners.
-Con! -Que bé que hagis vingut.
Sí, he fet unes gestions i m'he agafat un vol.
Ens casem! A l'agost.
És una broma?
-És… -Increïble!
…de bojos! Ens n'anem.
Entraran en raó. Segur.
L'ESTIU QUE EM VAIG ENAMORAR
Jere!
Moltes felicitats.
Et desitjo…
Això és tot?
És que soc a la feina.
És broma. És broma.
Com et tracten a les pràctiques?
Bé, aquest matí, algú ha deixat aquest xumet a la meva taula.
I potser ha estat el meu pare, així que…
Encara et diuen "l'endollat"?
Sí. Sí.
Saps què? Potser és perquè no em puc connectar al wifi de l'oficina,
però sí que sembles més gran.
Potser més sàvia i tot.
I més rica, també!
Invites tu a les copes.
No, estic estalviant cada cèntim per al nostre casament.
M'estàs posant molt calent.
No diries això si em veiessis els peus.
No m'agrada que hagis de treballar tant.
Tu també estàs treballant.
Estic de pràctiques i és una feina de mentida.
No faig ni la meitat que tu pel casament.
Em passo el dia assegut mentre tu et deixes el cul
fent torns dobles a Behr's. No em sembla just.
A mi no m'importa. És pel nostre futur.
I no estàs assegut només. T'estàs guanyant el teu pare.
I li estàs demostrant que ets un adult responsable.
Intento no cridar l'atenció
i no fer-lo enrabiar, però avui…
li parlaré del casament. A veure què diu.
Molt bé.
Li has comentat la idea del vestit de núvia a la Laurel?
No, ma mare canvia de tema cada cop que li parlo del casament.
I mon pare només em torna les trucades
quan soc a la feina i no puc contestar.
Esperava que l'Steven els fes entrar en raó,
però crec que les seves paraules van ser: "T'estimo, però ni de conya."
Hem de continuar així. D'acord? Ja entraran en raó.
Han passat dues setmanes, Jere.
I ens en queden sis per al casament.
Et trobo a faltar.
Jo també. Sento no poder ser-hi per fer-te un petó d'aniversari.
No tinc la sensació que sigui el meu aniversari.
Potser perquè no soc a Cousins.
Però has quedat amb la Taylor, no?
Sí, anirem a sopar.
A la primera ronda convido jo.
T'enviaré el meu sou del dia.
I t'hauria d'arribar, almenys, per dos roms amb cola.
M'estàs aviciant.
On són les forquilles?
Les he posat a la taula.
Crec que ja baixa. Prepara't.
-Sorpresa! -Sorpresa!
De debò que heu preparat tot això?
Pancakes de Mickey Mouse!
Els 21 són molt importants.
I t'estimem.
-Gràcies. -Ja ets major d'edat.
De part de tots dos.
És del dia que vas néixer. Te l'estàvem guardant.
Caram. Moltes gràcies.
La podem obrir amb en Jeremiah quan vingui.
Quins plans tens per avui?
Tinc torn de matí i…
Després pensava anar a veure vestits de núvia.
M'acompanyes?
No puc.
Tens altres plans? Podem anar-hi un altre dia.
No puc, Belly.
Significaria molt per mi, mama.
Ho sento. No he canviat d'opinió. Sou massa joves.
Casar-se ara seria un gran error.
Em sap greu que pensis això.
Me'n vaig a treballar.
Espera. Acaba't l'esmorzar.
No, que ja faig tard. Gràcies pel regal.
Què farem?
Em pensava que entraria en raó quan arribéssim a casa.
Laur, crec que no l'hi podem impedir.
No són molt més joves que nosaltres quan ens vam casar.
I mira com va acabar.
Doncs vaja…
No està preparada per a això.
Esclar que no. Encara són nens.
Però amb una mica de diplomàcia arribaries més lluny.
La nostra filla és tossuda i, com més l'empenyis,
més ferma es mantindrà.
Al final la convenceré.
A qui deu haver sortit?
Fes-me cas: no hi haurà cap casament.
Més val que no me la juguis.
Ei, aquí tens el teu cafè amb llet.
Molt calent, com a tu t'agrada.
-Gràcies. -De res.
Gràcies de nou per les pràctiques. És important per mi.
Ara que et casaràs, no n'hi ha prou amb fer de socorrista.
Bé, a la Belly li encanten els fideus instantanis,
així que suposo que ens en sortirem.
Això és per a la reunió amb StarcadeX?
Ho puc llegir si vols una segona opinió.
Ei, relaxa't, becari.
Parlant del casament,
estem fent la llista de convidats
i volíem saber si vindràs amb acompanyant.
Ara no és el moment. Hauries de centrar-te en la feina.
Però just m'acabes de dir…
Has demanat ja el dinar?
No, encara no.
Doncs jo m'afanyaria. Demana extra de condiments.
D'acord, entesos.
Avui és un dia important, per tant, concentració.
Pareu molta atenció.
Tu revisa amb els informàtics que tot està a punt per a la reunió.
Tu pots mirar com anem de paper
-de vàter? -Esclar.
I tu pots rebre'ls a la recepció?
Jeremiah…
Estàs molt guapo amb aquest vestit.
Gràcies, Kayleigh.
L'endollat està molt guapo amb el seu vestit.
Denise…
Tu encarrega't del pica-pica.
Què collons…? Escolta, te n'encarregues tu.
No puc. Estic ocupat.
Ah, sí, la feina bruta no t'escau.
El meu pare m'ha encarregat el dinar.
D'acord. Però no oblidis l'extra de condiments.
Sí, ja ho sé.
Em fan mòbing. No és il·legal, això?
Ets un becari, tio. Anima't o et tractaran pitjor.
Endavant, digues el que has de dir.
T'ho estàs guardant i sembles restret.
Per què sou així amb en Jere?
Perquè és un carallot.
-No, no ho és. -Sí que ho és.
Aquests nois guapos passen per aquí,
fan pràctiques i al cap de sis mesos són el meu cap.
Tu també vigila, eh.
Jo també soc guapo.
Molt bé.
Estàs de mal humor.
Perquè et fan fer merdes de becari.
-Hauríem de ser a la reunió. -No.
Jo hauria de ser-hi. Fa dos anys que soc aquí.
Tu ets nou i no estàs tan lluny d'en Jeremiah.
Però m'han contractat per a això.
Conec molt bé el món dels videojocs.
I per què et penses que jo no?
Encara tinc tendinitis de provar Eternity Spool. D'acord?
D'acord. Molt bé, Denise, ja t'entenc.
Necessites ajuda o…?
-No, tu segueix menjant. -Sí.
Això faré.
I sigues bona amb ell.
I, doncs?
És meu, aquest vestit?
Si, hipotèticament, anés així al Bar Oasis avui,
pot ser el meu vestit de la venjança?
Els amics de l'Scott l'hi diran, oi?
Sí, però… No. Mama, havíem dit que ens posaríem amb la perruqueria.
Has estat amb això tot el matí?
Emprovant-te vestits per venjar-te?
-D'acord, aixafaguitarres. -Sí.
Soc una aixafaguitarres perquè això és seriós
i necessito ajuda. Pots seure?
Sisplau?
D'acord.
Ens estem enfonsant?
No, no deixaré que ens enfonsem. Tan sols… ho hem de reorganitzar.
I si truco a l'Scott i així no te n'has d'ocupar tu?
Mama… No! No necessitem que cap home ens ajudi a solucionar-ho, això.
Nosaltres podem.
A veure, si no haguessis de pagar el lloguer del local,
podries cancel·lar el deute, ho recordes?
I, quan la perruqueria a casa funcionés bé, en pagaríem la resta.
-D'acord. -D'acord.
Té sentit quan ho dius, però és que…
-No soc tan intel·ligent com tu… -Què…?
Mira, no és tan fatídic com sembla.
Sembla molt, però és…
Quan sigui a Nova York,
la major part d'aquest caos s'haurà solucionat tot sol. T'ho prometo.
Per molts anys, reina.
Hola. Vols venir a mirar vestits?
-Quan acabi a la feina. -Què?
No volies esperar que ta mare cedís?
Aneu a mirar vestits de núvia?
Sí, però, si m'espero tant,
acabaré casant-me amb uns texans tallats.
Va, sé que deus estar fent la maleta, però…
Encara ni he començat. Estic ajudant la mare.
Això pot esperar. Ho acabes de dir tu. No és tan fatídic com sembla.
-Belly, ens hi apuntem! -D'acord.
Que bé! D'acord, genial.
Podem quedar d'aquí una hora.
D'acord. Et veig d'aquí no res. T'estimo.
D'acord. Adeu.
Els està venent la moto o només és una presentació?
No t'ho sabria dir.
No sé per què fa la reunió
si no pensa finançar-los.
Potser vol dividir-los i vendre'ls per parts.
Vendre què? Si són un frau,
com una bossa de patates fregides.
Què? Estan plenes d'aire i hi venen tres patates. Va.
Les omplen amb òxid nitrós perquè es mantinguin cruixents.
No t'ho van ensenyar a Princeton?
-Saps on he estudiat. Té gràcia. -Sí.
Jere. Jere, Jere.
-Com és l'ambient allà dins? -De què estan parlant?
Parlen d'assolir objectius.
I algú ha dit "síntesi col·laborativa".
I l'últim que he sentit ha estat:
"Maximització dels recursos per als lliuraments."
Vull dir els lliurables.
Necessito prendre l'aire. Mare meva.
Molt bé.
Et passes el dia esperant el moment que fas: "Sí, senyor!"
Per què el meu pare és tan cretí?
És una pregunta retòrica?
Vull dir… estic aquí demostrant que soc un adult
i no fa més que criticar-me,
i no pot dedicar ni un segon a parlar del casament.
Sento dir-t'ho, però no perquè li portis cafès
acceptarà el casament.
I què he de fer?
No ho sé. Esperar una dècada?
Tu també?
No, vinga, Jere…
Per mi ets com un germà, d'acord?
Però casar-se als 21 és una mica de bojos, no?
Suposo que sí. Quin greu,
perquè t'anava a demanar si volies ser el padrí.
Has dit padrí? De debò?
Sí.
Bé, series copadrí.
Encara he de parlar amb en Conrad, però, si no vols, podem…
Perdona. No, seria un honor.
Seria un honor. Gràcies.
Caram. D'acord.
Hem de començar a planejar el comiat de solter.
-Sí. -Què tal Atlantic City?
No… tens raó. Tens raó.
És un cop a la vida. Hem d'anar a totes. Las Vegas!
M'ho prenc com un sí?
I tant que sí. M'hi apunto.
Però…
Fes-me un favor.
De moment no diguis res de la meva participació, sisplau,
o la Laurel ens matarà.
Aconseguiré la seva aprovació o moriré intentant-ho.
A veure, reina. Què en penses, d'aquesta preciositat?
Sí, me l'emprovaré.
És broma, òbviament. Ni tan sols és blanc. Estàs bé?
Sí, perdona.
Mira, sé que alguns d'aquests vestits són…
Ja saps. Però a una botiga de vestits de núvia de veritat
costen deu vegades més. Un vestit blanc és un vestit blanc, oi?
Ha de ser per aquí. Ho pressento.
He trobat les rebaixes!
A veure, soc jo o aquest és la canya?
Para de dir "la canya".
Què? Això és per a tu?
-Ja que hi soc, aprofito. -No.
Només vestits blancs. Segueix buscant.
-D'acord, manaire. -D'acord.
Perdona, de nou, per…
Faria qualsevol cosa per evitar fer front als seus problemes.
Però ho ha de fer, perquè jo me'n vaig.
Estàs emocionada? Fa molt que em parles d'aquestes pràctiques.
-Sí, n'estic. Serà molt fort. -Sí.
Saps que són RP de la Met Gala?
-La Met Gala. -Sí, ja.
-La Met Gala. -Mola molt.
-És increïble. -Sí.
Hola.
Belly, si comença a fer-te posar histèrica, m'ho dius.
La portaré al Lululemon més proper
i s'hi entretindrà unes hores.
-Només digue-m'ho. -No, m'encanta la Lucinda.
D'acord.
Sí.
Almenys la teva mare ha vingut.
Ostres, Belly. Em sap molt de greu.
Busquem un vestit i ja està.
Tot millora un cop que has tocat fons.
Et presento el fons.
Uau. Sí.
Pots fer un casament ronyós. Emprova-te'l.
-No. -Sí.
-Va. -D'acord.
-Ja arriba la núvia. -L'has de portar a la Met Gala.
Crec que tenim el guanyador.
Pega-li foc.
Fes-lo desaparèixer. No el vull tornar a veure.
I si ho deixem estar?
No, encara tens aquell rebaixat, oi?
-Sí, però… -Emprova-te'l i després marxem.
-L'últim. -Emprova-te'l. T'esperem aquí.
-D'acord. -D'acord.
-Sí. -Torna, avergonyida,
a l'emprovador.
I ara què fem? Còctels d'aniversari?
Tu tornaràs a casa
a treballar en el pla de negoci mentre ho celebrem.
Què? No. Tenim temps de sobres per a això.
No, mama. No en tenim.
D'acord.
Potser estic al·lucinant,
però crec que aquest no està malament del tot.
Però no té res. És massa senzill, oi?
No. No, no. És…
És molt tu.
Sí, aquest és el vestit.
M'encanta.
-Sí? -Sí.
-Sí? D'acord. Genial. -Sí.
-És preciós. -Que bé. Sí?
És preciós.
Gràcies.
Ens mereixem un cafè amb gel i canyella.
Tenim cafè a casa. Què trobes?
Jo li posaré canyella.
La petita tirana de la mama.
B., a quina hora vols sopar?
Saps què? He de treballar aquest vespre.
Sí.
N'estàs segura?
Sí, vaig cap allà ara mateix.
No cal que us quedeu,
però gràcies per venir.
-I tant. -D'acord. T'estimo.
Per molts anys.
-Fins aviat. -Adeu.
Se suposa que ta mare t'ha d'acompanyar a comprar el vestit.
I t'ha de dir: "És aquest." Així és com ha de ser.
Hola.
Hola, Bells. Saps qui ha acceptat ser el meu padrí?
Has parlat amb en Conrad?
No, no. L'Steven ha dit que sí.
Però li he promès que no diríem res a la Laurel.
Fantàstic.
Bells, què passa?
Ja tinc vestit.
Això està molt bé.
Sí, però ma mare no ha vingut.
Em pensava que canviaria d'opinió.
No sé com ho faré, això, sense ella.
Ja, ho entenc.
Com ho farem sense les nostres mares?
Ens en sortirem.
Què? Qui és?
L'Scott. Vol que quedem per fer una copa i parlar.
-No t'estàs plantejant anar-hi, oi? -Esclar que no!
-Mama, para! -Au, va.
No em diguis que no faries el mateix amb l'Steven.
Doncs no. Però l'Steven i l'Scott són persones diferents.
L'Scott és un cretí.
-Sí que és un cretí. -Sí.
Però…
Em sento sola des que se'n va anar el teu padrastre, tret quan hi ha l'Scott.
Mama, no estàs sola. Em tens a mi.
Ja ho sé.
I tu ets la millor part de mi.
Sorpresa!
Jere, què hi fas, aquí?
-Hola. -Hola.
M'he adonat que, si plegava just a les cinc
i anava a 150 km/h,
arribaria a la pastisseria abans que tanqués.
Aquí tens el teu pastís d'Oreo.
Per molts anys, Bells.
Gràcies.
Les Oreos són per a mi.
Esclar que sí.
I t'he portat un detallet.
Res de regals. Hem d'estalviar per al casament.
Ja ho sé, però és petit.
És la clau de la casa d'estiu.
D'aquí sis setmanes també serà teva.
No és que no ho sigui ja.
Gràcies.
És el millor regal.
Gràcies.
I flors també?
No, això no és per a tu.
Són per a la meva futura sogra.
La faré canviar d'opinió.
Belly, qui ha vingut tan tard?
Jeremiah.
Hola, Laurel.
T'he portat això per l'aniversari de la Belly.
Vas ser tu qui va fer tota la feina.
Gràcies.
I també volia parlar amb tu.
D'acord. Jo també volia parlar amb vosaltres.
Genial. Doncs parlem. Primer, una abraçada de grup.
-D'acord. -Va.
-Belly, vine. Va. -Sí.
-D'acord. Molt bé. -Que agradable.
Molt bé, anem a seure.
Bé, doncs, aquí va.
Sé que no creus que el casament… Sé que creus que el casament és…
Sé que creus que és mala idea.
Però estimo molt la Belly.
I ella a mi.
I creus que no estem preparats,
però no soc un babau infantil que no sap que la vida és dura.
Quan va morir ma mare, vaig sentir que ningú em tornaria a estimar
i, mentre tot s'enfonsava,
la Belly em va aixecar.
I els últims quatre anys he sigut el noi més afortunat del món.
Vull estar amb la Belly la resta de la meva vida.
I vull que aquesta vida comenci ja.
La meva mare sempre deia que la família era el més important.
Ella voldria això per a nosaltres, que tots fóssim una família.
Jeremiah, em sap greu…
però mai sabrem què hauria volgut la teva mare.
Us estimo i vull el millor per a vosaltres.
Per això no puc donar-vos suport.
-Mama. -Belly, amor.
No esteu preparats per a això.
-És tota una vida. -Vull estar amb ella tota la vida.
No és tan difícil.
Per això sé que no esteu preparats.
Això no és una cosa que es fa per impuls.
El matrimoni és seriós.
I som seriosos. No has escoltat res del que ha dit en Jere?
Belly, el teu germà gairebé mor.
Estic segura que això us ha remogut moltes coses.
Només us demano que espereu.
Acabeu els estudis. I després, si voleu, ho feu.
Vinga, Laurel.
Saps que sempre m'has volgut com a gendre.
Així no, rei.
Em sap greu.
Mama, no te'n pots anar així!
Com has pogut posar-me en aquesta situació?
D'haver de dir-li això.
Creus que volia decebre'l així?
Llavors, no ho facis.
No em decebis a mi. Per què no ho pots acceptar?
Perquè encara ets una nena. Encara no saps qui ets.
Com pots saber amb qui vols estar per sempre?
Sé el que vull, i vull casar-me amb ell.
Belly, entenc que, si decideixes fer això, no t'ho puc impedir.
Però has d'entendre que no hi participaré.
No hi seré, al casament!
Et molesta que ja no pots controlar el que faig
-i t'està matant! -Exacte!
Veure't cometre un error tan estúpid m'està matant!
Molt bé! Doncs me n'aniré perquè no m'hagis de veure més!
-Belly! -Jere, ens n'anem!
Belly?
Conrad?
Conrad. Què collons…?
Ei, no sabia que vindríeu.
Però… com és que no ets a Califòrnia?
Has estat aquí tot aquest temps?
-T'he estat trucant. -Perdona, tio…
No volia tornar encara. He estat treballant molt
i volia desconnectar-me un temps.
M'alegro de veure't.
Jo també a tu.
Heu vingut a passar el cap de setmana?
En realitat…
Pensava quedar-me aquí un temps.
Serà més fàcil organitzar el casament des d'aquí.
Ah, sí, el casament. Així, doncs, ho fareu de veritat, eh?
Sí, de veritat.
Llavors, us quedareu tots dos per aquí?
No, jo dilluns he d'anar a treballar.
A treballar?
Fa pràctiques amb el teu pare.
-De debò? -Sí.
-I ho està petant.
Va tan bé com t'ho esperaries.
Esclar.
I tu? Quan comences a la clínica?
Aviat. He de…
mirar de reservar un vol de tornada i tot això.
Guai.
Si tens un moment, m'encantaria parlar amb tu d'algunes coses.
I tant. Estava a punt d'anar a córrer, però parlem quan torni, d'acord?
Sí.
Bé, m'alegro de veure-us.
Ostres, tu!
Què ha estat això?
Creus que hauria de quedar-me?
Sí. Sí, per què no?
Ell se n'anirà aviat.
Sí, però segurament volia estar sol.
Clarament, que encara sigui aquí és per algun drama secret del Conrad.
Ningú sap per què en Conrad fa res.
Puc tornar a Boston amb tu.
Sí, segur que al meu pare li encantaria.
Em sento idiota, però… potser hauria de tornar a casa.
Belly, escolta…
no eres feliç, allà.
I, si te'n vas a casa ara, li donaràs la raó a ta mare.
Sí, ja ho sé.
Podria anar a casa del pare.
Però fa tot el que li diu la mare,
així que potser no em deixa quedar.
Crec que t'hauries de quedar aquí.
Serà més fàcil organitzar el casament aquí
i vindré sempre que pugui. Això està bastant a prop.
I podrem tenir el nostre estiu a Cousins.
O almenys els caps de setmana.
Sí, m'agrada la idea.
Hola.
Hola. Encara t'amagues al poble?
De moment, sí.
Però tornaré aviat.
Tan malament estàs?
Han vingut el meu germà i la seva nòvia, i es quedaran aquí.
És molt xocant que es vulguin casar.
Es coneixen de tota la vida,
així que no em sembla tan estrany.
En fi, no t'he trucat per parlar d'ells dos,
sinó per dir-te que la feina a Garth és teva.
-De debò? -Sí.
Avisa'm quan tornis. Encara em deus una copa.
Sí, esclar.
-Ei. -Ei.
-Com ha anat? -Bé.
Sembla que hi ha bones ones. Vols venir?
He de fer unes coses.
Au, va. No m'agafes les trucades.
No pots passar cinc minuts amb mi?
No, sí. Em sap greu.
Som-hi. Vaig a buscar el neoprè.
D'acord.
Com va això del casament?
La Laurel s'ha enfadat.
S'ha barallat amb la Belly.
Ostres.
Sí.
Ja canviarà d'opinió, però. Canviarà d'opinió.
I tu seràs el meu padrí o no?
Copadrí. L'hi he promès a l'Steven.
De debò?
Què en diu el pare, d'això?
Des de quan t'importa, això?
Ell i la Laurel mai han estat d'acord amb res.
Si ara han tingut la mateixa reacció, potser…
Potser què?
Potser tenen raó.
Encara aneu a la universitat.
Si ho penses, és una mica ridícul.
Jere, em sap greu…
No, està bé.
No voldria que fossis al meu casament si realment no vols.
Jere…
Ei, com ha anat?
Malament.
Què? Què ha passat?
M'ha dit que casar-nos és, cito textualment, "ridícul".
Què? Per què ha dit això?
Tant li fa, a ell. Quin problema té?
No ho sé.
Saps què? Sembla que es pensa que som dos nens petits
i ell és un adult que estudia medicina a Stanford.
És igual. Que el bombin.
Vaig a dutxar-me.
I després, ens divertirem una mica. D'acord?
D'acord.
Em sap greu haver marxat sense acomiadar-me.
Però espero amb tot el meu cor que tu hi siguis
per acompanyar-me a l'altar al meu casament.
Ei, i en Jere?
A la dutxa. Així, creus que som ridículs, oi?
Belly, no em referia a això.
Sí, molt bé. Esclar que sí, Conrad.
-D'acord! -Perdona. Se n'ha anat?
-Ja ho saps. -Sí, i no perquè tu m'ho hagis dit.
Me n'he assabentat per un missatge d'ella.
La Belly no ha fugit. És a Cousins.
Què coi ha passat?
Em va dir que es casarien tant si m'agradava com si no, així que…
li vaig dir que no hi aniria.
-Què? -I llavors va marxar.
Carai, Laurel! T'ho he dit, que anaven de debò.
T'he dit que no els pots aturar si estan decidits.
Et pensaves que amenaçant-la…
No era una amenaça!
Tens raó. Si està decidida a fer-ho,
no l'hi puc impedir. Però tampoc hi puc anar!
Vols perdre't el seu casament?
Esclar que no!
No vull res d'això!
No sé què més fer.
No puc fingir que no s'està arruïnant la vida.
Però és la seva vida.
Cometrà errors.
Però seran els seus errors.
I sí, són joves, però nosaltres també…
-Per això ho dic… -No, deixa'm acabar.
Fan bona parella.
Sé que penses que casar-te amb mi va ser un error garrafal,
però no són nosaltres.
I potser som tu i jo els que ens equivoquem.
John…
De debò creus que penso això?
Del nostre matrimoni.
M'ho vas deixar força clar.
L'error no va ser casar-me amb tu.
Va ser casar-me tan jove.
Tenir fills tan jove.
Ser l'esposa d'algú, la mare d'algú,
abans de saber qui era jo.
Em vaig perdre.
I sé que et penses que te'n culpo, però no.
Em culpo a mi mateixa.
I no vull que ella passi per això.
T'entenc.
Però pensa una cosa:
si aquests dos es casen,
jo hi seré, amb ells.
Ja ho sé.
Escolta, Jeremiah.
-Digue'm. -Sí.
Vull que sàpigues que crec…
que ets molt ridícul.
-Molt ridícul! -El més ridícul!
-Això és el més ridícul. -Ridícul! És ridícul!
-És ridícul! -Mare meva.
Espera. Com ho va dir?
Em va dir: "Si ho penses, és una mica ridícul.
És ridícul."
"Un moment, Connie. Deixa'm pensar. Sí, és ridícul."
És ridícul. És ridícul.
És ridícul.
Ei! Mira la pel·li!
VOL SELECCIONAT COMPRA CONFIRMADA
Caram. Mira qui s'ha vestit de persona normal per un cop.
Què hi fas, aquí?
El mateix que tu. Treballar un diumenge com un beneit.
Jo és que em vaig deixar el portàtil.
No soc beneita.
Doncs l'Adam m'ha demanat que faci una anàlisi competitiva
de StarcadeX per dilluns, així que…
A mi també.
Ah, em pensava que no venies a treballar.
No em puc creure que tirin endavant.
Oi que no? És surrealista.
El seu model de negoci està basat en què?
Seguir la moda dels NFT fins que mori?
Fins que mori? Ja està a les últimes.
Les interfícies basades en tendències esclaten i moren així.
Ja, Breaker hauria d'invertir en empreses de veritat.
-Totalment. -Sí.
En fi, fins demà.
Sí. Sí.
No vull que te'n vagis.
Puc deixar les pràctiques i passar tot l'estiu aquí.
Ei.
No facis broma.
Ho dic de debò.
No, de veritat. Vull dir…
Si em costa tant dir-te adeu per cinc dies,
com podré deixar-te cinc mesos?
Ho dius per París?
-Sí. -Ja.
Vaig prendre aquella decisió abans que ens prometéssim.
Sí.
Ara les coses han canviat.
No vull que ens separem just després de casar-nos.
N'estàs segura?
Completament.
Genial, perquè jo tampoc volia que marxessis.
-Doncs em quedaré. -D'acord.
Ara no vull deixar-te aquí amb el vell remugador.
No passa res. Marxarà aviat.
Tornaré abans que te n'adonis. T'ho prometo.
-Passarà molt ràpid. -Sí.
I trucaré a la universitat al matí.
Buscaré una feina a distància, com va fer el Redbird.
I suposo que obriré els llibres de preparació per al postgrau.
I, a més, he d'organitzar un casament.
Sí, hi ha això, també.
T'estimo.
I jo a tu.
Adeu.
Què?
-Hola. -Estic preparant-me per anar-me'n.
Sé que no vols saber res de mi ara mateix.
I, així i tot, m'has trucat.
Estava revisant els números de la perruqueria.
Ja està tot bé.
Està tot bé. Ha cancel·lat el lloguer.
Està aprenent a portar els comptes.
I, així que li acceptin un petit préstec,
podrà tallar els cabells aquí a casa.
Aquesta és la qüestió: cap banc li donarà un préstec.
D'acord? Vaig…
Vaig tenir un mal pressentiment amb l'Scott i el vaig investigar.
Sembla que té diversos crèdits a nom de la Lucinda.
-Merda. -Sí.
T'enviaré els detalls, d'acord?
Però, bàsicament, si ta mare vol començar un nou negoci,
ha de pagar uns 10.000 dòlars a final de mes.
Déu meu.
Això la destrossarà.
Ja ho sé.
Jo podria reunir la meitat dels diners.
Què?
Per què vols fer això?
No soc la teva nòvia ni la teva obra de caritat.
Taylor, vull ajudar.
No, jo me'n sortiré.
Ma mare em va sorprendre amb aquest vestit per al ball de debutants.
Mai havia sentit que ella em conegués o m'estimés tant com en aquell moment.
M'encanta!
Vas dir que compraries un llit més gran,
no que redecoraries tota l'habitació. Això és massa.
Laur, t'agradi o no, la nostra nena està creixent,
i les noies grans necessiten llits grans i habitacions grans. Oi que sí, Belly?
I els nois?
Què vols, compartir habitació amb els nois, que fan renou i fan pudor?
Aquesta és la teva habitació.
T'agrada el paper de les parets? L'han portat de París.
És el teu color favorit.
Crec que és massa aviat perquè dormi tota sola.
Tranquil·la. La petitona estarà bé. Puja.
Dona-li les gràcies.
Gràcies, Susannah.
De res, amor.
Belly.
Con, truca a la porta.
Un altre cop. Truca un altre cop!
Ja no te'n puc servir més.
Mama.
Hola, Belly.
No vull dormir tota sola.
D'acord, cuca. Ja hi som, Belly.
Ho has tret tot sense mi?
Sí, s'havia de fer.
L'inspector vindrà demà per aprovar el permís.
Gràcies, reina, però…
T'ajudo a fer la maleta.
No me n'aniré a Nova York.
Què?
Em quedo. T'ajudaré a posar en marxa la perruqueria.
Tay, no diguis bestieses. Me'n puc sortir jo sola.
-No… -No, te n'has d'anar
i fer la teva a Nova York.
Ja els he trucat i els he dit que no hi aniré.
Amb el lloguer he pagat la meitat del deute.
El deute no és teu. És meu.
El meu problema. La meva cagada.
Necessitàvem els diners i eren allà.
I m'hauria dedicat a recollir roba de la tintoreria i cafès.
Vols que pagui un lloguer a Nova York per una feina gratis?
Para! Hi aniràs. Ara els truco.
-On tinc el mòbil? -Mama, ja està fet.
-M'ho hauries d'haver dit abans. -Sabia que em diries que no.
I tu sempre dius que les Jewel ens mantenim unides.
Jo et cobreixo les espatlles.
Però la mare soc jo.
I si pintem aquesta paret?
Potser de rosa? O podem posar-li un paper pintat.
Quedaria molt maco.
Et tornaré els diners, Tay.
Cada centau. T'ho prometo.
-T'estimo. -Ja ho sé, mama.
Truca'm, tinc novetats!
On ets? He parlat amb en Con i ha acceptat ser el meu padrí!
Conrad! Conrad?
Ei.
He vist que en Jere ara té un altre padrí.
Sí, no podia deixar que l'Steven organitzés el comiat de solter.
Hi ha vides en risc.
Podríem acabar a la presó. No vull morir, encara.
Ja. Doncs gràcies.
De res, el… ridícul és meu.
I…
Si serveix de res,
crec que… teniu una molt bona relació.
Clarament, sou feliços l'un amb l'altre.
Significa molt tenir el teu suport.
Per a en Jere i per a mi.
He d'anar a comprar. Necessites res?
-No, no. Estic bé. -D'acord.
I aquestes pastes?
T'ha donat per cuinar?
Bé, només en ocasions especials.
Per molts anys amb retard, Belly.
Te n'has recordat?
Sempre me'n recordo.
-Gràcies! -De res.
Què he fet?
Subtítols: Nahuel Martino González
Supervisor creatiu Guillermo Parra z