En capítols anteriors…
T'estimo. Mai deixaré d'estimar-te.
Em caso amb el teu germà, i he de deixar
que vagis al casament i li facis de padrí?
He de sobreviure a l'assaig i al sopar…
i després em casaré amb ell.
Ets exactament el tipus de noia amb qui sempre he pensat que acabaria.
-Has notat res? -No. I tu?
Res.
No hi ha res entre la Denise i jo.
En Conrad encara sent alguna cosa per mi.
Flipo que em faci això.
-No ho hauries de fer. -El què?
Casar-te.
No crec que vulguis, de veritat.
És per a tu. De la Susannah.
En Jere en té una altra.
Ja no ets el meu germà. Per mi estàs mort. Això és per a tu.
Estimat Conrad…
Hi ha una part de tu que sempre l'estimarà
i és més gran del que et penses.
No pots esborrar-lo.
Un bitllet per al vol de les 10:20 a París.
Has de saber que, passi el que passi,
estar amb tu, estimar-te…
Tot va valer la pena.
L'ESTIU QUE EM VAIG ENAMORAR
Última crida d'embarcament del vol 246…
-Següent. -Passaport i bitllet, sisplau.
-Et toca. -Passi.
Bitllet i passaport. Gràcies.
-Gaudeixi del vol. -Gràcies.
Senyora? Passaport i bitllet, sisplau.
Bitllet i passaport.
Gaudeixi del vol.
-Bon vol. -Gràcies.
Passaport i bitllet.
Última crida d'embarcament del vol 246 a París.
Hola, papa. Sé que deus…
Connie. Com està?
Pobret. Sé que diu que va ser ell,
però tots dos sabem que la Belly ho va cancel·lar.
-El casament? -Sí, el casament!
Quin embolic.
Escolta, em queden unes quantes hores més aquí.
Te'n pots ocupar, d'ell, oi?
Conrad?
Sí.
Sí, sí. Esclar.
Me n'ocupo.
Genial, gràcies.
Beu! Beu! Beu! Beu!
-D'acord, ja. -Ei, què coi fas?
Tio, t'estic cuidant. Sí!
D'acord. Cambrera, ens en poses dues més?
I si fem una ronda d'aigua?
-Denise, Denise. -Sí? Sisplau?
Tinc un màster en birrologia, d'acord? No estic borratxo.
Deixa'l que begui. L'acaben de deixar a l'altar.
-Et pegaré. -D'acord.
No m'han deixat. Jo ho he cancel·lat.
I tant que sí. I saps per què?
Perquè el meu noi sap que no ha de lligar-se a res.
Hi ha molts nois i noies guapíssims.
-Teniu. -Gràcies.
És ma germana.
-Perdona. Tu mira aquest bar. -Mare meva.
Aquest bar n'està ple, de preciositats.
Nois, noies… El que tu vulguis.
Avisa'm i jo t'ho arreglo.
O fem servir el mòbil i demanem una mica d'acció tipus Cabo.
-Ves-te'n a la merda. -Au, va.
Coneixem una noia que viatjaria per menjar fava.
A veure, pots ser un 10 % menys fastigós?
Nano, de debò…
Ara torno, d'acord? ¿Pots assegurar-te
que no se l'emporten a un club de striptease?
-Sí, jo me n'ocupo. -Sisplau? Gràcies.
-Moltes gràcies. -És per alleujar el dolor.
-Com un ibuprofèn. -Pots parar?
-Podem parlar un moment? -Sí.
Quina bogeria de nit.
-Una bogeria. -Sí.
Em sento fatal per en Jere.
-I per la teva germana, sigui on sigui. -Totalment.
Podem…?
Parlar del tema que teníem pendent?
-Sí. -O seríem molt cabrons?
No ho sé. Vull dir…
A la merda.
A la merda, no? Siguem cabrons.
Què vol? Un cop de puny a la cara?
-Mare meva. -Sí! Sí!
D'acord. Molt bé.
Digue'm que no li has trucat.
Ni de conya! Després del que va fer ahir, ni ganes.
L'hem d'espantar abans que en Jere el vegi i acabi a la presó.
Què fas?
-Vull parlar amb el meu germà. -No, ves-te'n.
-Necessito… -Ma germana és amb tu?
No.
No hi és, aquí?
-Això no és assumpte teu. -D'acord.
Coi de voltor.
Steven, ¿pots anar a dins
i assegurar-te que en Jere no surt?
Sisplau?
-Sí. -Molt bé.
De fet…
quan acabis, encara hem de…
Sí, en parlarem.
D'acord.
Pots allunyar-te de les finestres?
Què hi fas, aquí?
Em pensava que ja aniries camí de Califòrnia,
per amagar-te en el teu cau durant els pròxims deu anys.
Sí, aquest era el pla, però m'ha trucat el meu pare.
Ho han cancel·lat?
Enhorabona. Deus estar encantat.
Com està en Jere?
Tan bé com pot estar després que la seva promesa
l'hagi deixat i el seu germà l'hagi apunyalat per l'esquena.
Ja ho sé. D'acord? Ja ho sé.
L'he cagat.
És culpa meva. Ho sé.
A veure, és només un 50 % culpa teva.
L'altra meitat és cosa seva.
Taylor, sisplau, necessito ajudar-lo d'alguna manera.
-És el meu germà petit. -Ja ho sé. Ho entenc.
De debò.
Ell no et necessita ara mateix.
-Dormirà aquí, avui? -Sí.
D'acord.
-Tornaré a la casa. -Ella no és a la casa.
Està bé?
No ho sé.
En Jere necessita menjar alguna cosa.
Ell dirà que no, però compreu-li una hamburguesa.
-Sí, d'acord. -Li farà bé.
Espera.
Pel que fa a la Belly…
Li ha dit a la Laurel que necessita espai.
Així que ens faries el favor a tots de deixar-la en pau un temps?
T'avisaré quan parli amb ella.
Gràcies.
Molt bé. Fot el camp d'aquí.
La Paige diu que traguem les flors
o les llençarà.
No passa res. Vaig a parlar amb ella.
Gràcies.
Que maco.
No durarà gaire.
I la Kayleigh?
¿Vols dir la dona que ho va organitzar tot
perquè tu no vas voler? Està ajudant els seus pares.
Que fort que hagis convidat els pares.
Ets un desvergonyit.
No comencis. No estic d'humor.
En tinc prou amb haver d'acompanyar-los demà.
Que em prens el pèl?
Faràs de xofer als teus futurs sogres en lloc de ser un…
Saps què? Deixem-ho estar.
Sí.
Què fareu amb el menjar que ha sobrat? No el podem donar?
No, són qüestions legals.
D'acord. Ens l'emportarem, ja que l'hem pagat.
"L'hem pagat"? Jo l'he pagat.
Sí, sisplau, vull sentir-t'ho dir una altra vegada.
Jo et vaig dir que no era bona idea
des del principi, però no vas escoltar.
Espera, tu ets la mare de l'any, oi?
Quant de temps t'ha ignorat la teva filla? Un mes?
Almenys no vaig cedir en dos segons.
Perdona per preocupar-me pel meu fill.
Jo també ho faig, per això no volia que es casessin.
-Sabia que era molt mala idea. -I per què vas cedir?
Perquè no volia perdre-la!
El teu altre fill m'ho va suplicar.
Què vols que et digui?
Que tampoc tinc ni idea del que faig?
-És això el que vols sentir? -No.
De fet, sí.
Vinga, idiota.
-Ajuda'm a portar això a l'alberg. -El xampany, me'l quedo jo.
Esclar.
És bo.
-Jere, deixa això ja. -Què?
-El perdràs. -I què? No el necessito.
De fet, perdoni, li interessa un anell de compromís?
-No, te'l guardo. -És l'anell de ta mare.
I si ens n'anem a casa, Jere?
-A descansar. -No necessito una mainadera.
No soc un bebè.
Tens mostassa per tot arreu.
Que ets dolenta.
Ets molt…
És molt dolenta amb mi. No trobes?
Crec que és força perfecta.
Almenys m'has triat a mi i no a la Belly.
T'estimo molt, però només soc aquí perquè la Belly no em contesta.
Creus que ha fugit amb en Conrad?
-Ni de conya. -No, ni parlar-ne.
Segur que us equivoqueu.
Segur que ara mateix és en un vol a Califòrnia, abraçada a en Conrad.
Sabeu que tinc raó.
Què?
Res. Res, Jere.
Què? Hi heu parlat? Què?
-No creieu que ho podria suportar? -Para, Jere.
Hem parlat amb en Conrad.
És a la casa i no està amb la meva germana.
Molt bé. Potser hi hauria d'anar a trencar-li la cara de nou.
Au, Jere, va.
Ja, ja, ja. No val la pena.
Tu seu aquí, espavila't, beu aigua i acaba't l'hamburguesa.
Menja-te-la tota.
Si no és amb en Conrad, on és?
SR. I SRA. FISHER
No, Jere, vinga.
"Sr. i Sra. Fisher,
Enhorabona. Us desitgem el millor i una vida plena de felicitat junts."
-Vull parlar amb ella. -No, no.
-No és bona idea. -No t'ho he demanat.
Ni jo ni ningú.
-No és… Perdona. -Molt graciosa. Tay, dona'm el mòbil.
-Dona'm… He de parlar amb ella. -Per dir-li què, Jere?
Doncs… que nosaltres…
Que ho podem solucionar…
Vull que… La vull…
Merda.
Jere, anem a dormir.
Anem a dormir.
Renta't les dents, beu aigua i a dormir.
Ja ho sé.
-Tranquil. -Deixa'm en pau.
Ei.
Desperteu-me si torna, d'acord?
-Sí. -D'acord.
M'he destrossat la vida i he fet mal a tothom qui m'estima.
L'únic que se'm va acudir va ser posar un oceà entre ells i jo.
Senyores i senyors, hem començat el descens cap a París.
L'hora local són les 11:15, i ara mateix fa sol i el cel és clar.
Aterrarem d'aquí a quinze minuts.
TAYLOR T'estimo.
MAMA T'estimem. Som aquí per tu.
Següent!
Senyoreta, següent!
Hola.
Sisplau, obri el passaport a la pàgina correcta.
No l'entenc.
Passaport, sisplau.
Sí, sí.
Hòstia. Merda.
Per què viatja?
-Mademoiselle? -Hola.
-Soc estudiant. -Visat d'estudiant?
No, no tinc…
-No té visat? -No.
En tenia un,
però vaig renunciar a la meva plaça.
I ahir vaig descobrir que encara la tenia.
Només he d'anar a la universitat i…
Aquí està.
L'he trobat.
Gràcies.
Mare meva.
INSTITUT INTERNACIONAL D'APRENENTATGE
BENVINGUTS
Voldria…
regist…
Que parla anglès?
Sí. En què et puc servir?
Soc estudiant de la Universitat Finch, dels EUA.
He vingut a matricular-me.
Sí, com et dius?
Isabel Conklin.
-Amb K? -C.
-Estaves a la llista d'espera, oi? -Sí.
Malauradament, s'ha passat el termini.
Hem donat la teva plaça a algú altre.
No, vaig parlar amb algú ahir a la nit
i em va dir que encara teníeu una plaça,
que podia venir.
Crec que es deia Antoine?
-Antonin. -Sí.
Antonin?
Sí?
Li vas dir a aquesta noia que encara teníem una plaça?
Sí, perquè en tenim una.
Mira, aquí.
Va tot bé, doncs?
És l'Excel antic del mes passat.
Quantes vegades t'he de dir que l'has d'actualitzar?
Em sap greu, però el meu company s'ha equivocat.
El programa és ple.
No, però em vas dir que podia venir.
Antonin, ahir em vas dir per telèfon que hi havia una plaça per a mi.
Perdona, em vaig equivocar. Pots sol·licitar-la per l'any que ve.
No, no, no. No ho enteneu.
He vingut fins aquí per això. No puc tornar a casa.
Em sap greu, però no deus pas haver vingut a París
esperant que tinguéssim una plaça.
Ell em va dir que n'hi havia una per a mi.
Mira que ets inútil.
No vull que agafis més el telèfon.
Antonin?
S'il vous plaît, hi deu haver alguna cosa que pugui fer.
Compartiré habitació amb qui sigui i faré les classes que pugui.
Faré qualsevol cosa. Necessito això de debò.
No és possible. Em sap greu.
Vols que truqui a algú?
Els teus pares? Hi deu haver algú…
No. No, està bé.
Perdoni les molèsties.
Gràcies a Déu, Belly. Em tenies molt preocupada.
On ets?
Mama, he fet… una cosa molt estúpida.
Digue'm on ets i vindré a buscar-te.
A París.
Perdona? M'ha semblat que deies "París".
Sí, era a l'aeroport…
-Merda. -…i vaig veure el vol a París i…
No ho sé, em va semblar que era l'única opció que em quedava
i ara soc aquí i suposo que…
que no tinc res, així que…
Déu meu, Belly.
Vaig trucar al programa i em van dir
que encara tenien una plaça i he vingut,
però ha estat tot un error…
Torna a casa, Belly.
No, no puc tornar a Finch, mama.
No puc.
Doncs acaba l'any a distància o pren-te un semestre de vacances.
Tens opcions. Ho solucionarem juntes.
No els podré mirar a la cara.
Segur que m'odien.
Ningú t'odia, Belly.
Ningú?
Esclar que en Jeremiah està dolgut, però tots ho superarem, això.
T'ho prometo.
He ficat molt la pota?
Escolta, vull que trobis un lloc tranquil per seure
i et compris un bitllet per tornar a casa.
Fes servir la meva targeta. És igual quant costi, d'acord?
Belly?
D'acord.
Pots no dir-li a ningú que soc aquí?
Perquè… em fa molta vergonya.
No ho diré a ningú.
Envia'm la informació del vol quan la tinguis.
T'estimo, Belly.
I jo a tu.
Nois?
Nois.
-Ei. -Ei.
Perdona si t'he bavejat.
No, no passa res.
M'ha portat records.
Qui té el meu mòbil?
No facis que me'n penedeixi, de tornar-te'l.
No m'ha trucat.
Necessites menjar i dutxar-te.
No tinc gana.
Vaig a buscar esmorzar i he de fer les maletes abans de marxar.
Jo me n'ocupo.
D'acord.
Me'n torno al llit.
Crec que et sentiries molt millor si et dutxessis
i et canviessis de roba.
La meva roba és a casa
i no hi tornaré mentre ell hi sigui.
D'acord, jo aniré a buscar la teva roba.
Quan torni la Taylor. Sí?
No necessito una mainadera.
Te'n pots anar.
Gràcies.
I la meva motxilla?
Algú ha vist…?
M'ha desaparegut la motxilla.
Tenia un anell molt valuós, d'un valor incalculable.
No el puc perdre, l'anell.
Si era tan valuós, no l'hauries d'haver deixat a la motxilla, oi?
D'acord, d'acord.
D'acord.
Ningú ha vist res? Merda.
D'acord. Utilitzaré el localitzador.
ARTICLES LOCALITZADOR
Merda. Vinga.
Jere? Soc la Laurel.
Què vols?
Vull veure com estàs.
Jo sé com estàs tu: contenta.
No pots estar més equivocat.
Em fa molt de mal veure-us així.
I una merda.
Mai has volgut que ens caséssim.
-Te'n pots anar. -Deixa'm entrar.
No et deixaré sol ara que estàs patint així.
Tu no ets ma mare, Laur.
Pots deixar de fingir que t'importo
i anar a celebrar que no ens hem casat.
Espera…
Jere.
D'acord, doncs…
Em tens aquí si canvies d'opinió.
-Hola. -Vinc a buscar coses d'en Jere.
Necessita roba i…
He recollit algunes coses seves. Pensava portar-les-hi.
He arribat just a temps, doncs.
Hi he ficat Gatorade.
Del vermell, perquè és l'únic que funciona per a la ressaca.
-Pensava portar-l'hi. -Què pretens?
Intento ajudar.
Caldrà molt més que un Gatorade.
Necessito fer alguna cosa.
A ningú li importa.
No he dit això.
No és un problema que hagis d'arreglar tu.
Tu ets el problema.
Per què li vas dir allò a la Belly?
Per què?
Saps què? És igual.
És igual. Ja està fet.
Vols ajudar en Jere de debò?
Deixa'l en pau.
Perdó, perdó.
Merda. No, no, no!
Merda!
LOCALITZADOR
Perdoni.
Estàs presentable?
Ves-te'n.
L'Steven m'ha donat la clau i les teves coses.
Ell i la Laurel han portat les flors a l'hospital.
Esperava que ja estiguessis més dret i menys fet una pena.
Sí, ho he pensat i després he pensat: "Per a què?"
T'he agafat algunes sobres del bufet de l'esmorzar.
-Gofres, ous, patates… No? -Para.
Em faràs vomitar.
Gatorade?
-Vermell? -Sí.
Sí, gràcies.
En vols? Vine a buscar-lo.
De debò?
Vinga.
Gràcies a l'Steven.
Què?
El Gatorade ha estat cosa d'en Conrad.
Merda. Que ve amb missatge, potser?
Com ara: "Perdona per arruïnar-te la vida. Aquí tens Gatorade". Té.
-No ho crec. -Me'n torno al llit.
Espera, Jere. Seu.
Parla amb mi.
Què puc fer per tu?
Digue'm la veritat.
En saps res, d'ella?
No, Jere, t'ho juro.
No sé què fer sense ella. No sé com…
Ella ho és tot.
És tota la meva vida.
Com puc deixar-ho anar, això?
No és tota la teva vida, Jere.
I, si ho és, no ho hauria de ser.
Sí, potser tens raó…
Encara estic esperant que entri per la porta.
Com si tot això no fos real. No pot haver acabat.
-Foto pena, oi? -No, no fots pena.
D'acord, potser una mica.
Tu i l'Steve-O, què?
Què? No… No és… No.
A veure, no ho sé. Potser sí.
Potser? Sí, esclar.
Espero que tinguis més sort que jo.
Gràcies pel menjar.
Dutxa't.
Bona tarda!
Algú té la meva motxilla…
Contrasenya?
Necessito la meva motxilla, sisplau.
No pots entrar.
Sisplau. Entro i surto en un tres i no res.
No pots entrar.
Max, per què no m'agafes el telèfon? Truca'm.
Juraria que ens hem vist abans.
Estic esperant la meva nòvia.
No cal que menteixis.
No ho faig.
-Disculpa. -No menteixis.
-Perdona. -Ei! Lucy…
No et trobava enlloc. Ja me n'estava anant.
-Sort que no te n'has anat. -Sí.
És la teva nòvia?
Sí.
Contrasenya?
La jetée.
D'acord.
Vine.
-Em dic Gemma, per cert. -Isabel.
LOCALITZADOR ÚLTIMA CONNEXIÓ: 21:36
Aquells són els meus amics. Segueix-me.
D'acord.
Perdona.
Nois! Què collons? Per què no agafeu el telèfon?
Amor, em sap greu. La cobertura és una merda.
Gemma, on t'havies ficat?
Era fora, buscant-vos, i un pervertit ha començat a molestar-me.
-Què? -Isabel, et presento la meva nòvia, Max,
i els meus amics, Céline i Benito.
-Hola. -Hola.
-Et salut! -Hola…
Ara torno.
Perdona.
Ei, la motxilla és meva.
Què passa?
Aquesta és la meva motxilla.
Hola? La motxilla!
"Hola? La motxilla!"
Adeu, noia.
No en tinc ni idea.
Ostres, tu!
Què t'has pensat?
Què passa?
Me l'ha robat!
És boja. La motxilla és meva.
Ah, sí? D'acord, molt bé.
Aquest vestit és teu? Eh?
Molt bé, tia!
-Boja. -Sí, ja.
Ves-te'n!
Espera.
Estàs bé?
Sí. El fill de puta m'havia robat la motxilla.
Necessites una copa. Anem.
Sí. Ei…
Quina barra que té: saboteja el casament
i vol arreglar-ho amb Gatorade?
-I roba. -Ja.
Això és trastorn de Münchhausen.
Van sortir a l'institut, per favor,
i després, de cop i volta, just abans del casament, ell vol…
Però no va ser només una relació d'institut.
Són la Belly i en Conrad, ja saps, tot aquell rotllo èpic d'ànimes bessones.
-Està escrit. -Va ser fa quatre anys.
No sé si realment fa tant.
Què?
Què és el que no sé? Digues, Jewel.
Va passar alguna cosa entre ells per Nadal.
El Nadal passat? Van follar?
No, no van follar.
-Què? -No, simplement…
Ella se'l va trobar a Cousins
i no va passar res, però van estar junts
i en Jere no ho sabia, però ho va descobrir,
i per això… Cabo.
Què passa amb Cabo?
En Jere s'ho va fer amb la Lacie Barone a les vacances de primavera.
Va enganyar la Belly?
Fa 24 hores que l'estic consolant, aquest paio,
i va enganyar la meva germana amb la Lacie Barone…
Qui collons és la Lacie Barone?
Tècnicament, ho havien deixat, però sí.
Què? M'estàs dient…?
I, mentrestant, aquests cabrons es permeten jutjar-nos?
A nosaltres?
Som unes màquines comparats amb ells. De debò?
Almenys, nosaltres ens comuniquem.
D'acord, comuniquem-nos, doncs. De veritat.
-D'acord. -Parlem-ne.
Sí, sí, d'acord.
-Espera. -Què?
Si hem de tornar a fer això, t'he de dir una cosa.
D'acord.
Sí, esclar. Sí.
A l'hospital,
quan tu… quan vas canviar d'opinió sobre nosaltres…
Allò… em va fer molt de mal.
Em sap greu.
El que vas dir va ser molt dur, però era veritat.
I encara ho és.
Per què, de sobte, vols tornar a estar amb mi?
Mai he volgut el contrari, Taylor.
No volies estar amb mi.
Aquell dia a l'hospital, no.
Perquè tu no volies.
L'últim que recordo abans d'estar a punt de morir
és tu sortint del cotxe mentre et deia com em sentia.
-I segueixo sent aquella persona. -Sí, i m'agrada.
La persona que dona la cara per la gent que estima,
que no té por de dir les coses difícils,
fins i tot quan l'amiga la tracta fatal.
Tu ets aquesta persona per als teus amics.
Per què no ho pots ser per a mi?
No sé ser d'una altra manera
amb els nois.
Ho entenc.
Ho entenc, sí.
Però, aquests últims dies, has estat aquesta amiga per a mi
i vull saber
si podries continuar així, si fóssim parella.
Sí, vull.
Però i si no funciona?
-Fem el que fem. -Sempre hi ha aquest risc.
Però crec que val la pena intentar-ho.
Jo també ho crec.
Valem la pena.
Només perquè no hi hagi dubte: entre nosaltres, no és només sexe.
-El sexe és genial. -El millor de la teva vida.
Amb diferència.
T'estimo.
I jo a tu.
He vist el noi amb la meva motxilla i…
no ho sé, me n'he anat de l'olla.
I aquestes han estat les últimes 36 hores de la meva vida.
Hòstia puta.
Quina bogeria d'història.
Espera. Tornem al tema del casament.
Vas deixar en Jerry, vas pujar a un avió i no heu parlat des de llavors?
Jeremiah… i no.
Quina és la història amb el germà?
Isabel, vas deixar el germà a l'aeroport
després que t'arruïnés la vida.
Sí, vull dir, no li vaig demanar que ho fes, això.
Caram.
Ets una crac.
No, soc una mala persona.
N'hem vist de pitjors.
-I n'hem fet de pitjors. -Molt pitjors.
Sí.
No, de debò…
Céline, amb quants homes casats t'has enrotllat?
Ja no ho faig, això. I eren ells qui estaven casats, no jo.
-Touché. -Li vaig dir a la meva àvia
que anava a estudiar empresarials
i em vaig polir els seus diners en coses per pintar.
Sí, i en la jaqueta de cuir que portes.
Vinga, Benny. I tu?
Vas estar a punt de casar-te per…
un visat, oi?
Calla. No ho vaig fer, al final.
Ja, per l'escola d'art.
Exacte.
Escolta, no s'arriba a aquesta edat
sense deixar alguna ferida.
Si no, és que no has viscut.
Doncs gràcies per…
ser tan simpàtics amb una desconeguda.
Bé, ja sabeu moltes coses de mi, però…
hauria d'anar tirant cap a l'aeroport.
Què? Te'n vas avui?
Sí, tinc un vol de tornada d'aquí cinc hores, diria.
O… et podries quedar.
No, he perdut la plaça, així que…
I què? Has recuperat la motxilla i has estovat un noi.
Crec que pots trobar una manera de quedar-te a París si vols, Isabel.
Què et frena?
No sembla que t'hi esperi res de bo, a casa.
Tia, per què ets tan directa?
Gràcies pel recordatori.
No, he de tornar a casa i veure què faig amb la meva vida.
M'ha encantat coneixe-us a tots.
Sr. Jules!
Una altra ronda, sisplau.
Ben fet.
-Espera, no. -Oui, oui. Tens temps.
Tens temps.
-Va. -Beu.
D'acord.
Bells…
Hola.
Estava esperant que truquessis.
Sí?
No vols matar-me?
No ho sé, potser una mica…
Però no puc dormir sense tu, així que…
Ja.
És una merda, saps?
Ja ho sé. Estava preocupada per tu.
Gràcies.
Aquest matí he vist la Taylor i el teu germà fent la cullereta al sofà.
Mare meva. No pot ser.
Sí, sí. Suposo que…
arreglar el nostre desastre els ha encès.
Cabrons.
Escolta, què estem fent?
No pots venir a casa i parlem?
Jeremiah… Soc a París.
París?
Sí, necessitava…
Necessitava temps per pensar.
D'acord, jo també he estat pensant.
Aquí les coses es van torçar molt. El casament va ser mala idea,
però això no significa que haguem de trencar, oi?
Les coses poden tornar a ser com abans.
No… No crec que sigui possible, Jere.
Ja no sé qui soc.
Però jo sé qui ets
i t'ho recordaré cada dia. Només has de tornar a casa.
No vull fer-te mal, Jere.
Ja no soc la persona que era abans de l'estiu
i crec que he de trobar la persona que puc ser sense tu.
Què vol dir, això?
Crec que em quedaré.
Genial.
Sí, de conya. Queda't.
Però no em tornis a trucar.
Si vols seguir-me el ritme, necessites energia.
Uau. De debò?
Vinga.
Espera.
Ual·la.
Merda.
L'han portat?
Sí, era a la porta quan he arribat.
És de la mare.
El vaig trobar al garatge mentre netejava.
Era el teu…
regal de casament.
No hi és, si ets aquí per això.
No soc aquí per això, soc aquí per tu.
No ets aquí per mi.
-Jere… -Con…
No sé què dir…
-Em sap greu. -No, no passa res.
Per cert, saps que la Belly és a París?
Què?
No t'ha trucat?
Només a mi? Doncs ja és alguna cosa.
Què vols dir…?
Com és que és a París?
Ostres, m'agrada ser jo qui t'ho digui.
S'hi quedarà.
No tornarà.
T'has quedat per no res.
No m'ha escollit a mi, però tampoc a tu.
Així que per què no fots el camp, te'n vas a Califòrnia i no tornes mai més?
Gràcies per venir.
M'he passat el dia sentint barallar-se els pares de la Kayleigh.
Vull una copa.
-El meu vol surt d'aquí unes hores. -Te'n vas?
-Volies parlar d'en Jere, oi? -Sí, és que…
Com es troba?
-Per què no l'hi demanes tu? -Au, va.
Sabem que aquestes coses no són el meu fort.
Per això t'ho vaig demanar a tu.
Fes-me cas… És l'últim que necessita ara.
Sigui el que sigui el que ha fet en Jere per espatllar-ho tot, és el teu germà,
-sigues més comprensiu amb ell. -Ell no va fer res.
Vaig ser jo.
Què?
Li vaig dir que l'estimava.
A qui?
A la Belly.
I per què coi ho faries, això?
Perquè l'estimo.
-Merda. -Ja…
No sé què fer, papa.
He espatllat el casament.
Ho he espatllat tot.
L'he destrossat, i el pitjor és que volia fer-ho.
Vaig pregar perquè ella canviés d'opinió.
És molt fort, oi?
No ho puc suportar. Ell…
Està molt dolgut
i no hi puc fer res. Em pensava que, si em quedava,
podria fer que m'escoltés.
No crec que em perdoni mai. No hauria de fer-ho.
Em rendeixo.
O dona-li espai.
És l'únic que pots fer.
Tu ho saps bé.
Ho sé.
Quan ta mare estava malalta, quan la vam perdre,
em feia mal veure't carregar amb tot allò, però em vas tractar com l'enemic.
-Cal que en parlem ara? -El que vull dir és que…
ets el meu fill i volia ser-hi, però no em vas deixar.
Perquè ho vas empitjorar tot.
Exacte.
I ho vaig haver d'assumir.
Tens persones que t'estimen
i confiava que et donarien suport, i ho van fer.
Tal com ho farà ell.
Aquí em tens. Pel que necessitis.
Tenia uns pilars a la meva vida:
Cousins, la meva família, la Taylor… en Jere.
Em feien sentir segura, com si tot estigués controlat.
Però ara ja no els tinc i estic sola.
No tinc ni idea d'on aniré,
què m'oferirà el futur o amb qui serà,
però sé una cosa:
sempre és possible tornar a començar.
Ho ha de ser.
Subtítols: Nahuel Martino González
Supervisor creatiu Guillermo Parra z