V minulých dílech jste viděli…
Nejspíš to odvolala Belly.
-Svatbu? -Postaráš se o něj?
Jestli není s Conradem, tak kde?
Program je úplně plný.
Ne. Opravdu to potřebuju.
Prostě to nejde. Je mi líto.
Znělo to jako „v Paříži“.
Udělala jsem obrovskou chybu?
Kup si letenku domů.
Dobře.
Nezavolala.
Nenechám tě samotného, když trpíš.
Nejsi moje máma.
-O co se snažíš? -Pomoct. Něco udělat musím.
To není problém, co bys měl řešit.
Problém jsi ty.
Isabel, to je moje holka, Max, a moji kámoši Celine a Benito.
Hned se vrátím.
Vystopovalas batoh, zřídila chlapa.
Vymyslíš, jak zůstat v Paříži, když opravdu budeš chtít.
Mám pocit, že za to stojíš.
Stojí to za to.
Zůstal jsi tady zbytečně.
Vysmahni do Kalifornie a už nikdy se nevracej.
Asi mi nikdy neodpustí. Takže to vzdávám.
Nebo mu dáváš prostor.
Někdy víc udělat nemůžeš.
Ta svatba byl špatnej nápad,
ale nemusí být konec.
Nejsem stejná, jako jsem byla.
Co to znamená?
Myslím, že tu zůstanu.
LÉTO, KDY JSEM ZKRÁSNĚLA
Šťastné Díkůvzdání, mami!
Kéž bych mohla být s vámi.
Ale mám toho moc s novou prací a bytem.
Musím začít dělat nádivku.
Vařím pro spolubydlící. Mějte se.
Dobré ráno, Romaine.
Co to má bejt?
Nikde jsem nenašla Stove Top.
Dělám nádivku.
Jak se řekne „nádivka“?
„Polstrování“, domácí.
Na tohle nemám čas. Přijdu pozdě.
Víc… pomaleji?
Jdu pozdě.
Pořád neteče teplá voda.
Měl jsi zavolat majiteli, vole!
Zavolej mu ty. Přijdu pozdě.
Blbec.
Bonjour, Manon.
Dobré ráno, Isabel.
Co to tu smrdí?
Jako zkažená ryba.
Jedli jste už někdy nádivku?
Je to americká tradice na Díkůvzdání.
Vezmu ji do práce,
ale můžu vám trochu nechat. Chcete ochutnat?
To je milé, ale ne. Díky.
Tak jo.
Proč takhle zachází s chlebem?
To je na počest jejich genocidního svátku.
Kafe. Prima.
Promiň.
To nic.
Jasně.
Nevím, co to znamená.
Když mě napadlo, že budu studovat v Paříži,
tajně mě na tom vzrušovalo a zároveň děsilo,
že poprvé v životě budu dělat
něco opravdu sama.
Byla to pro mě šance vyzkoušet se,
zjistit, co ve mně opravdu je.
Po třech měsících se ukázalo,
že jsem slabá, stýská se mi
a francouzština mi nejde.
Než promluvím francouzsky, předem si to nacvičuju.
Dám si čokoládový croissant.
Ale ať se připravuju sebevíc…
Ještě něco?
…vždycky mi odpoví anglicky.
Ne, děkuju.
Většinu dní studuju online.
Isabel, popcorn.
A zároveň pracuju.
A protože pracovat v Paříži znamená dělat načerno,
nemám jen jednu fušku,
ale dvě.
Se steskem po domově jsem se vyrovnala.
Je jako tupá bolest, která nepřestává.
French 76, dělá se s vodkou. Tohle je gin.
French 76 se dělá s vodkou.
Tohle je gin.
Vodka.
Ale občas to cítím v kostech.
Náhlou hlodavou touhu po domově.
Ještě jste neochutnali mou nádivku.
Po lidech, kteří mě znají.
No jo… Zapomněli jsme.
Teď se to dokonale hodí.
Max, ty taky.
-Dáte si? -Ne, díky.
Hele, já teď nejím lepek.
Odkdy?
Loni ji udělal můj přítel a byla moc dobrá.
Tak uvidíme.
Dost dobrá.
Loni byla dost dobrá.
Brzo už asi budou u stolu.
Doma?
Ne, letos jsou všude možně.
Bratr pořádá Přátelovzdání s nejlepší kamarádkou a mým ex.
Přátelovzdání?
Mně se tak stýská.
Cítím se osamělá.
To teda dík.
Ne, víš, jak to myslím.
Tak proč nezaletíš domů?
Protože ještě nemám, co jsem chtěla.
Pořád to hledám.
Nechceš strávit s rodinou aspoň Vánoce?
Samozřejmě, ale v tom je ten problém.
Ještě jsem se toho dost nenaučila a dost se nezměnila.
Bojím se, že když pojedu domů, nebudu schopná se vrátit.
Nefunguje vám toaleta.
Řekni, že je to něco jiného.
-Tak jo. -Buď statečná.
Díky.
Taylor - zavolej, až budeš doma
Právě jsem se vrátila z práce. Můžu ti zavolat?
jo!
-Ahoj! -Čau!
Krásné Díkůvzdání.
Krásné Díkůvzdání, Belly.
Už jsi rozmluvila mému bratrovi
smažení krocana v bytě?
Jo, díky bohu.
Jeremy viděl na TikToku recept, který chce dělat.
Prima.
Jsi tam?
Jsi v pohodě?
Nevšímej si mě.
Haló?
Jak se má?
Je…
Je pořád celkem stejný.
Promiň. Vím, že je to…
…divný a těžký.
Haló? Belly?
Poslala vám máma koláče od té paní z kostela?
Jo, tři. Jeden si schovávám, až všichni odejdou.
Tak jo, zlato.
Máme pět minut.
Sundej si tričko, sukni si nech. Pojď.
Panebože. Stevene!
-Belly! -Jo, troubo,
volám si s tvou ségrou.
Ahoj! Promiň, nevěděl jsem…
Připravujeme Přátelovzdání.
Já vím. Můžeš si obléct tričko?
Mám z toho trauma.
Stevene, obleč se a vypadni.
Pojď, půjdeme ke mně.
Jsem tak opilej.
Dobrý večer.
Tak co tvých 54 spolubydlících a milion mizerných prací?
Práce nejsou tak mizerný
a spolubydlící jsou docela fajn.
-Neříkalas, že tě nesnáší? -Ne…
Ráno jsme si dali kafe.
Jo? Řekni, že přijedeš na Vánoce.
-No… -Belly, nestýská se ti po nás?
Jasně že jo, ale přemýšlela jsem…
Mohla bys na silvestra přijet do Paříže.
Spolubydlící budou pryč, můžeme udělat oslavu.
No, Lucinda mi vrátila polovinu toho, co mi dluží.
Jo!
-Donuť mě! -Prima.
-Panebože. -Sakra, už musím jít.
Ale mám tě moc ráda.
Já tebe taky.
Můžeš pozdravovat Jeremyho?
Jo, jasně.
Tak jo.
-Čau. -Čau.
Ahoj, Brette. Mohl by ses zout?
No ne!
Ahoj, Brette.
Jsi hajzl.
Hele, ne… No tak.
-Jeremy. -Nedělej to.
-Ne… -Skončili jsme.
Fakt?
Promluvíme si. Pojď, najíme se.
Není to, jak to vypadá.
Jdu pryč. Debile.
Vážně potřebuje pomoc.
Kam šla?
Asi pro kabát.
Hele, přestaň spát s mýma kolegyněma.
A s mýma kamarádkama.
Zpracovávej svoje emoce a pocity
-třeba s lidma, který neznáme. -Víš co?
Je Přátelovzdání a dva lidi odešli.
Neser tam, kde jíme.
Jak se má Belly?
Užívá si francouzskýho života
a pozvala mě do Paříže.
-Co? -Na zimní prázdniny.
-To musíš jet. -To si piš.
Pozdravuje tě.
Nelíbí se mi, jak rychle jsi souhlasila.
-Tak rychle mě opustíš? -Počkej…
-Přestaň… -To je šílený.
Můžete s tím jít domů?
Já jsem tady doma.
Mám pocit, že při přespávání na gauči jde o to,
že po nějaký době odpádluješ.
Jeremy, nemůžeš se škole vyhýbat věčně.
Prostě nemůžeš. Je to…
Vždyť tam Belly ani není.
Jaká Belly?
Šťastné Díkůvzdání, Jeremy. Doufám, že se máš dobře.
Taylor, použilas ruční mixér,
nebo mlýnek na maso, jak jsem ti říkal?
Ruční mixér. Bylo to rychlejší.
-Vážně? -Jo, taky to šlo.
Ani ne, protože se to teď lepí.
Byl to tvůj nápad, připravit tuhle složitou večeři.
-Já chtěla objednat thajský… -Ty…
Tak se nerozčiluj, když ti pomáhám. Je to směšný.
Někdo zvoní. Já otevřu.
Chtěl jsem použít mlýnek na maso,
-ne mixér. Jasný? -Tak ode mě nechtěj pomoct.
-Denise! -Ahoj.
Dostalas můj e-mail o těch změnách?
Hele, na koho jsem dole narazila. Na našeho šéfa, Adama.
Překvapení. Přinesl jsem šampaňské.
Paráda. Díky.
-Co to má bejt? -Netuším.
Můžeš se zout? Promiň.
Jasně. Pomůžu ti.
Ahoj, Jeremy.
Tati! Co… Co tady děláš?
Nemáš slavit u Kayleighiných rodičů?
Neptej se. Ona je tam, já tady.
Ahoj.
-Šťastné Díkůvzdání. -Jo.
Přinesl jsem šampaňské.
Z mé svatby.
To ho mám vyhodit?
Brácho, nádivka je boží. kapustičky jsou boží, krocan je boží.
Překonal ses.
-Fakt boží. -To jsi vařil ty?
Steven a Taylor mi pomáhali. Udělali bramborovou kaši.
Rádo se stalo.
Kaše, ne boží.
Můžeš odejít.
Myslím, že je skvělá. A vždycky říkám, že bez dobrého týmu nejsi nic.
Jako jsou tihle dva, moji pobočníci.
-Chytří, ambiciozní, věrní. -Jo.
To se nedá naučit.
Jde o to, že jsem nevzal tu práci u Breakeru, tati?
Prima.
Nevadí mi, když dostuduješ, Jeremy.
Dostuduješ?
Nevěděl jsem, že tenhle semestr chodíš do školy.
Ale jo.
Jo, studuje online a…
Nestavil ses u nás, kámo? To zamrzí.
To je vůl.
To je zvláštní. Já myslel, že Jeremy tam bydlí.
A sakra.
Chtěl jsem říct…
Můžeme si promluvit?
Jo.
Díky, kámo.
Má kaše není dobrá, tak zkazíš večeři.
Jak jsem to měl vědět?
Zatraceně jsem se snažil být k tobě velkorysej.
Ale tohle je moc!
Tati, nekřič. Prosím.
Můžeme…
Takže mi už měsíce lžeš.
Jo. Divíš se?
Co prosím?
Když jsem ti řekl, že potřebuju semestr navíc,
dělals, jako bych byl úplnej debil.
Když jsem řekl, že svatba nebude,
předpokládals, že jsem něco podělal.
To jsem neřekl.
Neřekl jsi mi to do očí.
Pak jsi mi řekl, že mám zkažený kredit,
protože jsem si dovolil zrušit byt,
kde jsem měl bydlet s manželkou.
Takže jo, lhal jsem, že chodím do školy.
Jen mi řekni, jakej jsem sráč.
Řekni mi, jak za mě jen vyhazuješ peníze.
A ne?
Všechno není o penězích, tati.
Máš pravdu, není.
Tak si to zjednodušíme.
-Cože? -Nebudu ti nic dávat.
Budeš si muset poradit sám,
bez záchranné sítě.
Děláš si srandu?
Nejde mi o ty peníze…
Když mi nebudeš dávat peníze,
už nemusím poslouchat tvoje kecy.
V podstatě řekl, že jsem povaleč. Co si to dovoluje?
No, nemáš práci.
A tak trochu jsi vyletěl ze školy.
A neplatíš nájem.
Upřímně, práce by ti prospěla.
Může ti to dodat řád.
Takhle mě vyhazuješ?
-Ano. -Ne.
-Ano. -Ano.
Tak fajn. Přespím u Denise.
Cože?
Jsi nahranej, vole.
Abys věděla, vaří ze spaní.
Hele, to není pravda.
-To je šílený. -Probudí se
uprostřed noci a připravuje jídlo.
-Pekelně nahlas. -Panebože.
V boxerkách. Což je plus.
Co?
Hele, já vím, že to bude otrava, Denise,
ale prosím tě, nemám kam jinam jít.
Tak dobře. Můžeš u mě zůstat týden.
-Jen jeden? -Jo.
-Fakt nechceš… -Ne.
Tak jo. Pomůžeš mi balit?
Ne, nejsem tvá máma.
Tak jo. Prosím.
Už teď se nenávidím. Tak jo.
Jděte do prdele. Oba.
-Díky. -Není zač.
-Bav se. -Bože!
Ochutnej.
Chce to sůl.
Celý den mě pálí žáha.
Soda je teď jinde?
Ne, je tam.
Nevidím ji. Asi jsi ji dala jinam.
Uhni.
Jak jsem říkala.
Díky.
Ahoj, Connie. Krásné Díkůvzdání.
Hezké Díkůvzdání.
Krásné Díkůvzdání.
-Co? -Dostal jsem tvou zprávu o Vánocích.
Chtěl jsem ti zavolat,
jestli nebude Jeremymu vadit, když přijedu.
Mluvila jsi s ním?
Ne.
Ale Steven říkal, že mu to nevadí.
A Belly?
Ráno jsem s ní mluvila. Na svátky zůstane v Paříži.
Řekla, jak dlouho tam zůstane?
Ne, ale nechala si poslat víc zimních věcí,
takže asi trochu déle.
Musí se jí tam dařit. To je skvělý.
Přemýšlel jsem…
Napadlo mě, že bych se jí třeba ozval.
Myslíš, že by o mně chtěla slyšet?
Nevím, Connie. Nemůžu mluvit za ni.
No jo.
Ale jestli chceš vědět, jestli si chce promluvit,
musíš to risknout a zjistit to sám.
Mluvíš jako můj psycholog.
Pořád mi říká, že se musím líp vyrovnávat s nejistotou.
Že musím přestat chtít všechno kontrolovat.
A co ty na to?
„Neštvi. Nejistota stojí za prd.“
To máš pravdu.
Já vím, ale on taky.
Takže se o Vánocích uvidíme?
Jo, určitě. Přijedu.
-Mám ohřát omáčku? -Já nevím, Johne.
Nechám tě jít, Laurel.
Měj se.
Ty taky, Connie.
Díky.
-Čau. -Čau.
Milá Belly.
Zaprvé, ani nevím, jestli ti mám psát.
Jestli se to může.
Jestli ne, stačí říct. Pochopím to.
Měl bych se učit kardiovaskulární systém,
ale radši bych ti psal.
Občas si představuju, jak tam žiješ.
Počkej! To není fér!
Představuju si tě v kavárně, jak piješ…
Co pije Belly v Paříži?
Café au lait se spoustou cukru?
A k tomu odporně sladké pečivo?
Nebo kyselý gumídky.
Mají je v Paříži?
Jestli mají, určitě jsi je našla.
Francouzská Belly možná nejí nezdravě.
Nejspíš jsi tam jiná.
Paříž je určitě o svátcích krásná.
Prý tam zůstaneš přes Vánoce.
Takže jsi asi šťastná.
Rád si to představuju.
Veselé Vánoce, Belly.
Doufám, že Paříž je taková, jak sis představovala.
Conrad.
Nechceš, abych ti pomohla zavřít?
Ne, dobrý. Sledovala jsem tě při tom tisíckrát.
Když myslíš.
Jo, jdi za rodinou…
Docela se těším, že strávím Vánoce sama.
Mám plán.
Dobře, tak veselé Vánoce.
Čau.
Veselé Vánoce!
Ahoj.
Jo.
-Ahoj. -Čau.
Co tady děláš?
Taky ti přeju feliz Navidad.
Feliz Navidad.
Tak co děláš?
Myslel jsem, že budeš mít otevřeno. Jaký bar zavírá na Vánoce?
Nechtěl jsi jet do Londýna za kamarádama?
Stávka železničářů.
Uvázl jsem v tomhle studeném městě a moje drahá kamarádka Isabel
mě nechává na mraze.
Promiň, pojď dál.
Zahřej se.
Dáš si sklenku vína?
Jo, jasně.
Takže takhle trávíš Štědrý večer?
Jo, mám oheň, víno
a od Celine jsem dostala obří bonboniéru.
Co je?
Nic. Jen to není moc originální.
Není to originální. A co úžasného máš v plánu ty?
Kromě toho, že zevluješ v baru, který ani není otevřený.
Ulice jsou dnes prázdné a já myslím, že v prázdnotě je krása.
Co?
Mluvíš jako nafoukanej umělec.
Budeš na procházce recitovat Baudelaira?
Ne, myslel jsem spíš na Nerudu.
Toho básníka.
Ano, drahoušku.
Tuhle noc bych mohl psát ty nejsmutnější verše.
Miloval jsem ji
a ona mě taky.
To koukám. Znáš to dál?
Ne.
Na Američanky pár veršů obvykle stačí.
Hele,
pojď dnes se mnou.
Ani náhodou. Tady je teplo.
Zahrajeme si o to?
Když vyhraju, půjdeš se mnou.
Když vyhraješ ty, nechám tě tu s tvou lahví vína
a obří bonboniérou.
Platí.
Ne! Dvakrát nebo nic!
-Dvakrát nebo nic. -Tos říkal před dvěma hrami.
Uznej, hraješ blbě a já jsem vyhrála.
Nehraju blbě, ale… ty jsi dobrá.
Tak jo.
Obleč si kabát.
Vážně mě vyhazuješ?
Ne, půjdu s tebou.
Tak jo.
Co to děláš?
Jedem na Place des Vosges.
Čeho se mám držet?
Mě.
Není to trochu nebezpečné?
Je, když spadneš. Tak nepadej.
Po tom, kolik jsi vypil vína? Ne, díky.
Dobře, můžeme jít pěšky.
Proč pěšky?
Ulice jsou prázdné, přestalo sněžit.
Nauč mě řídit.
Dobře.
Dobrý?
V pohodě.
Promiň. Tak jo, drž se.
Mami, umírám hlady. Kdy je večeře?
Až přijde Jeremiah.
Musí dokončit směnu v restauraci.
Connie, přinesl jsi shora ty ozdoby?
Zapomněl jsem. Hned to bude.
-Dobře, děkuju. -Jo.
Přijde mi šílený, že táta už Jeremymu nedává peníze.
Jo.
Ale zdá se, že se snaží dát do kupy.
Jo…
Všichni mě nenávidí?
Ty mě pořád nenávidíš? Co se děje?
Teď o tom nechci mluvit.
Máš pravdu. Promiň.
Ne že by tě nenáviděli.
Ano, Jeremy tě nenávidí, ale já ne.
Jen nevím, jak se k tobě chovat.
S tím, jak je to mezi tebou a Jeremym.
Chápu.
Jsem rád, že tě má. Jen mi chybíš.
Chybí mi Jeremy.
Už před tím vším.
Chybí mi, jak jsme my tři řádili.
Od té doby, co má tu práci, zdá se, že si vede líp.
Jo, Taylor říkala.
-Taylor? -Jo.
Je divný, že vy dva spolu pořád mluvíte.
Já vím. Je trochu zvláštní zvrat osudu,
že jedinej, kdo mi odepíše je Taylor…
Jo.
Jsi nervózní?
Nervózní z toho, že se uvidíte?
Budu hádat. Máš podrobnej seznam v aplikaci na mobilu.
Co je na tom?
Ty vole…
Co je?
Nic, jen práce. Vyřídím to.
Hele, budete v pohodě.
Jste bráchové, vyřešíte to.
Díky.
Vyřiď si tu práci. Přinesu ozdoby.
Jo.
-Čau! -Dovolali jste se Denise.
Zanechte zprávu.
Denise, můžeš mi zavolat?
Nechápu, co se právě stalo,
ale dostal jsem e-mail z Dunster Capital,
že nás už nebudou financovat. Nechápu to.
Zavolej mi, až budeš mít čas.
Všechno v pohodě?
Jo, jen jsem volal své holce, Taylor.
Promiň, zdálo se mi, že se hroutíš z toho, že můj kámoš v Dunsteru
už nebude financovat vaši firmičku s Denise.
Ne! Co?
Ne… Jen do toho, lži mi ještě do očí.
Takže…
Mám padáka?
Ne. Udělalo na mě dojem, že na to máš koule.
Vlastně ne. To Denise měla koule.
To mě nepřekvapuje.
Tak jo, uvidíme se 2. ledna v práci.
Jo…
Vlastně, Adame…
Já končím.
Cože?
Vážně to chceš, Stevene?
Ano.
Všechno dobrý?
Tak jo, oloupeme brambory.
Jeremiah přijel!
-Pojďte si pro talíře! -Jo!
Ahoj.
Aspoň zapni topení. Je strašná zima.
Fakt jsem myslel, že tam půjdu.
To je dobrý.
Není to dobrý.
Nemůžu jít dovnitř, aniž bych myslel na ně dva.
Zkazili mi to.
A on teď má rodinu a Vánoce a já…
Já ztratil všechny.
Všechny ne.
My jsme taky tvoje rodina. Já se nikam neztratím.
Promiň, že jsem byl na tebe hnusnej.
To nic, zlato. Vím, že ses trápil.
Pořád to bolí.
Ona mi vždycky dokázala pomoct.
Vím, že chce, aby ses jí ozval.
Na to nejsem připravenej.
Ani jít dovnitř.
Chápu.
Tvýho tátu to bude mrzet.
Určitě se nemůže dočkat, až uslyší, jak jeho synáček krájí cibuli.
Hele…
Zvládáš to sám. Nemysli, že na to není hrdý.
Co tu tak voní?
Udělal jsem korejskou glazovanou mrkev.
Fakt?
Jo.
Kdyby tu byla halmoni, řekla by: „Konečně něco, co má chuť.“
Vezmi tu mrkev a dárky.
Ještě tam nemůžu jít.
Dobře.
Napiš mi, až budeš doma.
Jo.
Mám tě rád, Laurel.
Já tebe taky.
Jeď opatrně.
Nepřijde?
Dnes večer tu budeme jen my.
Tak se najíme.
-Co tady děláš? -Co ty tady děláš?
Zapomněla jsem dárky pro synovce a udělali by scénu,
kdybych se pro ně nevrátila.
Jsi nějakej smutnej. Co se stalo? Stálo to za hovno?
-Nechci o tom mluvit. -Dobře.
Taky jsem neměla úplně šťastný a veselý.
Ukázalo se, že tvůj táta ví, že se Stevenem rozjíždíme firmu.
Takže se rozhodl, že na Pánovy narozeniny to vyhodí do vzduchu.
Vánoce jsou zítra.
Ale kolik je teď v Betlémě?
Tak jo.
Mrzí mě, že je táta takovej zmetek.
To nic. Vyřešíme to. Jsem moc chytrá na to, abych selhala.
Povíš mi, co se stalo?
Co tvůj bratříček zase provedl?
Nemáš něco s rodinou?
Mám chvíli čas. Posuň se.
-No tak. -Dobře.
Co se stalo?
Ani jsem nešel dovnitř.
Seděl jsem v autě před domem.
Teď si asi u večeře povídají:
„Chudák Jeremy, bál se jít dál.“
Myslel jsem, že to bude v pohodě,
ale zase se cítím jako sedmnáctiletej kluk,
se kterým se Belly rozešla.
Měl bych přijít na to, kdo jsem bez ní, ale…
Sebereš se z toho, až se z toho sebereš.
Rozchody jsou jako úmrtí.
Díky. Jsi jediná, kdo mi to říká.
Je fakt blbý to říct, ale mám pocit,
že ztratit Belly bylo bolestnější než ztratit mámu.
Aspoň máma je skutečně mrtvá.
-Jo. -Belly mi zmizela ze života,
ale pořád tam někde je.
Proto musíš truchlit.
Jak?
Přijmi, co se stalo.
Odpusť si, odpusť jí, odpusť Conradovi,
odpusť všem, kdo ti ublížili. Ne proto,
že si zaslouží odpuštění, ale…
…čím dýl se toho držíš, tím dýl to nad tebou má moc.
Vykašli se na to, aby lidi nad tebou měli moc.
Co je?
Já nevím. Jsem překvapenej.
Myslels, že jsem nikdy neměla zlomený srdce?
-Tak trochu. -Panebože.
Když vám to se Stevenem nevyšlo,
jako by ti to nevadilo.
To proto, že…
Protože mě nikdy moc nebral.
Já nevím. Myslela jsem,
že je milej a zábavnej
a že by z toho mohlo něco být, ale…
Nezamilovala jsem se do něj.
Když se do někoho zamiluju, tak pořádně.
Jdu do toho po hlavě.
Co?
Takže tu nejsem jediná romantická troska.
To mě těší, že moje podělaná milostná historie
ti poskytne útěchu, když to potřebuješ.
Jsme fakt dobrý kámoši, co?
Už měsíc mě necháváš u sebe bydlet.
Posloucháš moje kňourání.
V pohodě. Chutná mi, jak vaříš.
Přestaň nechávat všude kolem špinavý ubrousky a bude to super.
Rozkaz, kapitáne.
Tak vstávej, půjdeš se mnou.
-Cože? -Jo.
Nepřijdu k vám bez pozvání na Vánoce.
Ale jo. Babičce se budeš líbit.
Jsi milej, hezkej a umíš vařit.
Myslíš, že jsem hezkej?
Jsi všechno, co ode mě čekala a nedostala. Tak pojď.
To zní dobře.
Počkej pět minut. Chci se na babču připravit.
„Babča“ už nikdy neříkej.
Víš, že se ti to líbilo.
Ahoj!
Šíleně jsi mi chyběla, ty potvoro.
-Volaly jsme si včera. -To není stejný.
No jo! Ani nevíš, jak jsi mi chyběla!
Jaké byly Vánoce s mámou?
Dobrý, jako obvykle.
Objednaly jsme si čínu, dívaly se
na Lásku nebeskou a usnuly na gauči.
-To zní skvěle. -Bylo to skvělý.
Fakt bylo.
-Ahoj! -Ahoj.
-Pěkný. To máš odsud? -Jo.
Kdy půjdeme nakupovat? Potřebuju oblečení
na naši silvestrovskou oslavu. Nic nemám.
-Můžeme jít zítra. -Dobře.
Půjdeme dovnitř. Je fakt zima. Dej mi tašku.
-Neber tu těžkou. -Dobře.
Croissanty už jsem jedla. Proč je lepší?
Takhle si žiju každý den.
Díky.
Jo…
Mám pařížskou náladu.
-To jo. -Máš pařížskou náladu.
Ne, tu ne. Tuhle…
Jako Bonnie a Clyde.
Můžeme?
Díky.
-Hezký! -Že jo?
Pojď dovnitř, venku je zima.
Ty krávo, pořád nemůžu uvěřit, že tady žiješ.
Paříž je boží.
Mám pocit, že jsem udělala to nejlepší s tím, co tady máme.
Měla bys vidět, co mám do Stevenoval bytu.
Je to fakt dobrý.
Nemůžu uvěřit, že spolu budete bydlet.
Jo, jsem velká holka.
Moc vám to přeju.
Díky. Tak jo.
Těším se, až ti představím svoje další přátele.
Já taky. Jsou všichni tak sexy
jako ten hispánskej Chalamet, co s námi šel včera nakupovat?
-Benito? -Jo.
Je to jen kamarád.
Na kamaráda je až moc hezkej.
Ne.
Románky po rozchodu k tomu patří.
Potkáváš nový lidi a…
No, nežiju jako jeptiška.
Ty pute!
Jak se to vyslovuje?
Počkat.
Tys ses v letadle učila francouzskej slang?
No a co?
-Jsou slova, co tady musím znát… -Jo.
A jedno z nich je „pute“.
Pute. Podáš mi telefon?
Volá Jeremy.
Zvedni to.
-Chceš to zvednout? -Dej mi ho.
Dej mi ho.
Haló?
Ahoj, to jsem já.
Moc ráda tě slyším.
Jak se máš?
Pracuju. Je to dobrý.
Taylor říkala, že vaříš v nějaké restauraci.
Jsem v podstatě jen lepší pomocnej číšník…
Někde začít musíš, ne?
Jo.
Tak jak je v Paříži?
Ochutnala jsem šneky.
A?
Bylo to hnusný.
-Říkala jsem ti to. -Jo.
Jsem ráda, že jsi zavolal.
Chtěla jsem ti říct, jak mě to mrzí…
A jak moc lituju toho, jak to mezi námi skončilo.
Nechci mluvit o minulosti. Proto nevolám.
Tak proč voláš?
Štvalo mě, že se ti bojím zavolat.
A chtěl jsem ti říct, že se mám dobře.
A doufám, že se taky máš dobře.
Mám.
Přestávka ti skončila před 90 vteřinama.
Zdá se, že máš práci. Měla bych tě asi nechat jít.
Jo, já tebe nejspíš taky.
Šťastný nový rok, Jeremy.
Šťastný nový rok.
ŠŤASTNÝ NOVÝ ROK
Všichni ti lidi jsou tví kamarádi?
Pozvala jsem čtyři lidi, co znám, a řekla, ať pozvou známé.
Aha.
Ahoj!
Promiň, že jdu pozdě, uzavřeli půlku ulic.
Vypadáš krásně.
Díky. Přinesu ti šampaňské.
Ahoj!
Taylor, ça va?
Tohle ti přišlo.
Já to vezmu.
Pro tebe.
To je od Conrada.
Conrad Fisher ti posílá balíčky?
Píše mi.
Můžu ho otevřít? Otevřu ho.
Poslal ti kyselý gumídky. To je milý.
No ne, Mintolka? Tím chce něco říct.
Proto nejsi schopná jít dál?
Protože Conrad Fisher ti posílá milostné dopisy?
Ne. Pojď sem. Prostě…
Nejsou to milostné dopisy. Jsou to normální vzkazy.
Ani jsem mu neodepsala. Ne, o Conrada nejde.
Tak co ti brání?
Protože to mezi tebou a Benitem jiskří.
Bojíš se, že si ublížíš?
Ne.
Bojím se, že někomu ublížím.
Tak co chceš dělat?
Už se nikdy s nikým nesblížíš,
protože bys mohla někomu ublížit?
Zlato, tomu se nevyhneš.
Prostě dělej, co můžeš, ale…
musíš přijmout, že se to nejspíš někdy stane.
Máš pravdu.
Vždycky mám pravdu.
Docela se to hodí, že se ti oba
ozvali poslední den v roce.
Když o tom přemýšlíš, jako by se ta kapitola se uzavřela.
-Konec jedné éry. -Rozhodně.
Bratři Fisherovi jsou passé. Pořiď si novou kabelku.
-Jdeme tam. -Dobře.
Je skoro půlnoc.
-Měli bysme… -Nevšímej si toho, odejdou.
Co je?
Máme problém s vodou.
Zase dřez v kuchyni?
Copak to majitel nespravil?
V koupelně.
Sakra!
A tady asi taky. No super.
Cože, zatíká sem?
Jo, podívej se.
Vážně?
Jsme skoro nazí!
Vyřešeno.
Moje kafe!
Udělej si nový.
No jasně.
Já jdu do práce.
Mohla bys dát vědět domovníkovi?
A došel ti šampon.
Nepoužívej moje věci! Díky.
Typickej Clovis.
-Sakra, musím jít. -Počkej!
Nemáš ještě pár minut?
-To si nech. -Jo?
-Hodí se. -Dej to do koupelny.
Můžeš tam skladovat věci.
Hezký.
-Šáteček. -Jo.
Mohly byste prostě balit?
Už nemám co nosit dolů.
Jo, promiň. Hned to bude.
Nechápu, že se stěhuješ. Je to tu dokonalý.
Max má větší byt a je to blíž do práce.
Kdy přijde Benito?
Už brzy.
Pozval mě do Mexika na osmdesátiny své babičky.
A?
Nemůžu. Ten víkend mám promoci a pak jedu domů.
Chudák Benny. Je do tebe blázen.
Ne. Ví, jak to je.
Ví, že se musím vrátit ke svému skutečnému životu.
Tohle by mohl být tvůj život.
Řeknu to ještě jednou, aby bylo jasno…
Je šílený, že odjíždíš. Měla bys zůstat v Paříži.
Všichni mě čekají na promoci.
A Clovis už pronajal můj pokoj někomu jinému.
Já vím. Tak poslouchej.
Bylo by škoda ztratit tenhle byt.
Vezmi si ho. Smlouva je jen na rok…
Počkej, volá mi máma.
Promluv s ní a popřemýšlej o tom.
Odnesu to dolů, než mi Max dá kopačky.
Ahoj, mami.
Ahoj, promiň, že jsem ti to nezvedla.
Chtěla jsem se zeptat… Kdy plánuješ letět domů?
Ještě jsem si nekoupila letenku.
Ale přiletíš, ne?
Gemma mi právě nabídla svůj byt.
Smlouva je na rok.
Nevím, jestli to vezmu,
ale kdyby jo, neznamenalo by to, že se už domů nevrátím.
Jen…
Mám pocit, že jsem tu ještě neskončila.
A co vízum?
To bych si musela promyslet.
Ale na Sorbonně mají roční kurz psychologie,
Dostala bych studentské vízum.
A jedna štamgastka v baru pracuje na mezinárodní škole
a říkala, že potřebujou pomoc se sportovním programem.
Myslím, že kdybych chtěla, šlo by to.
Dobře.
Tak mi dej vědět.
Nic víc? Nebudeš se snažit mi to rozmluvit?
To bys chtěla?
Ne…
Ne, jen…
Jsem tu vážně šťastná.
Já vím, poznám ti to na hlase.
Našla jsi tam něco výjimečného.
Jasně, tak trochu bych si přála, abys to našla
kousek blíž k domovu.
Třeba v New Jersey?
Co třeba u mě doma, abych ti mohla
připomínat, že si máš vyprat prádlo?
Těšila jsem se, že přijedeš domů,
ale upřímně, budu taky ráda, když tam zůstaneš.
Díky, mami.
Jak se dnes máš?
Dnes?
Panebože, je čtrnáctého,
výročí Susanniny smrti.
Měla jsem…
Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě. Netrap se tím.
Určitě máš pocit, že domov je strašně daleko.
Beck by byla nadšená, že žiješ v Paříži.
Z Gemmina bytu je výhled na Sacré-Cœur, je to jako ze Sabriny.
To je skvělé.
Dobře. Asi bych měla končit, mami.
Měj se.
Ty taky.
Belly, do které země by ses podívala nejradši?
Do Egypta? Do Itálie?
S Adamem jsme jeli na svatební cestu do Itálie
a každý den jsem jedla gelato.
Co je gelato?
Jako zmrzlina, ale lepší.
Chci gelato.
Laurel, co kdybychom si v létě pronajaly dům v Itálii?
To by asi bylo drahé.
Co kdyby pro nás Adam pronajal dům Itálii?
Můžeme ho nechat doma?
Pronajmeme si krásný dům na amalfitánském pobřeží.
Každý den můžeš plavat v moři.
Nechci každý den plavat v moři.
Chci plavat tady s tebou…
…a s lidma.
S lidma?
Tak jo, pojedeme sem,
ale jednoho dne, až budeš starší, možná změníš názor.
Budeš chtít vidět svět.
Ne, to nikdy. Vím, co se mi líbí.
To je pravda. Vždycky jsi věděla, co chceš.
Belly - Doufám, že se dnes máš dobře.
Díky, Belly.
Nevěděl jsem, že přiletíš.
Nikomu jsem to neřekl. Promiň.
Myslel jsem, že budu pryč, než přijdeš.
Susannah Beck Fisherová
Nemůžu uvěřit, že už je to pět let.
Ráno mi došlo, že si nepamatuju její smích.
Nepamatuju si její ruce.
Byly jako tvoje.
Hele, vím, že mi nemůžeš odpustit.
Ne.
Ale budu se pořád snažit,
protože mi chybíš.
A moc mě to mrzí.
Fakt to chceš dělat tady?
Tak jo.
Promluvme si o tom, jak jsi celé léto číhal jako had,
předstíral, že mi pomáháš se svatbou,
i když ses snažil mi Belly vzít.
-Tak to nebylo. -Pořád kecáš.
Přísahám, že tak to nebylo.
Miloval jsem ji a tys to zničil.
Nevíš, jaký to je, být s někým tak dlouho, něco budovat.
Co ztratíš, když to zmizí. Znamenala pro mě všechno.
Když jsi ji tak moc miloval, jak jsi mohl spát s jinou?
Rozešli jsme se. A víš proč?
Protože vím o vás dvou na Vánoce.
Přiznej to, chtěl jsi ji zpátky, tak sis našel způsob, jak si ji vzít.
Nemůžeš si někoho vzít.
Není nějaká věc, do prdele.
A nějaká svatba se mohla rušit jen proto,
že ses bál, že ji ztratíš.
Jako by ti prsten mohl…
…někoho pojistit.
Jdi do prdele.
Mrzí mě, že jsem ji nemohl přestat milovat
a že tě to zranilo. Mrzí mě to,
ale ty jsi byl taky takovej.
Když jsi měl možnost být s ní,
měsíc po tom, co jsme se rozešli, využil jsi jí.
Myslíš, že mě to nesebralo? Myslíš, že to pro mě bylo snadný?
Chápu to, protože…
Miloval jsi ji tak moc, žes zapomněl na druhé. Já taky.
Nechtěl jsem mluvit o Vánocích,
protože jsem věděl, že to by byl konec.
Můžeš mi vyčítat, že jsem si ji chtěl udržet co nejdéle?
Ne.
Snažil jsem se přestat ji milovat. Snažil jsem se splnit svůj slib.
Jakej slib?
Než máma umřela,
slíbil jsem jí, že se o tebe budu starat,
budu tě chránit, aby ti nic neublížilo.
Já vím…
Posral jsem to.
Jo…
Jo.
Ale já jí taky něco slíbil.
Že nedovolím, aby nás něco rozdělilo.
Oba jsme to podělali.
Byla by tak naštvaná.
Když jsme zrušili tu svatbu, nejdřív mě napadlo,
že musím zajít za mámou.
A pak: „Kéž bych mohl mluvit s Conniem.“
I když to byla tvoje vina.
Potřeboval jsem tě.
Pořád tě potřebuju.
Teď jsem tady.
Taky ti Belly napsala? Nepraštím tě, jestli ano.
Ne.
Od léta jsme spolu nemluvili.
Píšu jí dopisy…
Neodepisuje. Možná mi tím chce něco říct.
Nikdy jsem se nemohl vyrovnat tomu, co jste měli.
To spojení je jako silové pole.
Dělej, co musíš.
Nečekej, že mi to nebude vadit,
ale taky to nepromarni.
-Tak zatím. -Zatím.
Milá Belly, včera jsem viděl Jeremyho.
Oba jsme šli za mámou na hřbitov.
Bylo to lepší než minule.
Nepadly žádné rány.
Prý jste spolu mluvili.
Můžu být úplně upřímný.
Kdo ví, jestli moje dopisy vůbec čteš.
Třeba jsi je vyhodila nečtené, máš na to právo.
Ale stejně to řeknu, i když nemám žádné právo…
Trochu mě sebralo, že Jeremy s tebou mluvil.
Ale už nemyslím, že mě nenávidí, což je dobře.
Promiň, zuj si boty v mém novém obydlí.
Vedu asijskou domácnost.
Ve starém bytě jsme chodili v botách.
Protože jsem se nechtěla nohama dotýkat té podlahy.
A tady je to celé moje.
Jenom moje.
Usteleme? Máma říká, že to je první,
co máš udělat, když se přestěhuješ.
Jasně, ale dnes v ní budu spát sama.
K tomu jsem ještě neměla příležitost.
Jak si přeješ.
Když příští měsíc nejedeš domů,
pojedeš se mnou do Mexika na babiččiny narozeniny?
Slibuju, že tě nepožádám o ruku před celou rodinou.
Jen ti ukážu, kde jsem vyrostl.
Babička dělá nejlepší chilaquiles na světě.
-Na světě? -Nemáš ponětí.
Je to pochoutka.
Tak jo.
Jo.
Dobře.
Hodně na tebe myslím.
Aby bylo jasno, nemyslím skoro na nic jiného.
S láskou, Conrad.
Milý Conrade, nepoděkovala jsem ti za Mentolku.
Takže díky.
A díky za všechny dopisy. Je milé, že na mě myslíš.
Konečně jsem si našla stálý byt.
Tohle je moje nová adresa. Doufám, že se máš dobře.
Měl by sis zamykat dveře.
To je vedro! Loni takový vedro nebylo.
V Bruselu je teď prý docela hezky.
Nemůžu uvěřit, že tě Namazyová pozvala na tu konferenci.
Jsem mnohem lepší než ty.
Hodně štěstí příště.
Tak co? Chceš trochu vody?
Jasně.
Takže Brusel.
Malebné belgické město
jen hodinu a půl vlakem od Paříže.
Nenápadný.
Ukaž mi ten pohled od ní.
-Agnes. -No tak, ukaž mi ho.
Jak ti mám pomoct, když nevím, jak to je?
Aby bylo jasno, neprosil jsem se o pomoc.
Panebože, ty ho nosíš v peněžence?
Sklapni.
Tak jo.
No?
To je všechno, víc nenapsala?
Jo.
Rozhodně bys tam neměl jezdit.
Vážně? Nemyslíš…
Stojíš za houby.
Ale jestli nepojedeš, můžeš toho navždy litovat.
Když pojedeš, možná taky budeš litovat…
Tohle mi má pomoct?
Ne.
Doktore, pomoz si sám.
Dobře, pane Fishere.
Změníme váš let na 10:45 do Paříže.
Rozdíl v ceně je 473 dolarů. Takže chcete změnit rezervaci?
Jo.
Děkuji.
-Hotovo. -Děkuju vám.
Příjemný let.
Plánuješ něco na narozeninový víkend?
Přátelé mi chystají večeři.
To zní pěkně.
Opravdu to chceš?
Ano.
Jsem tohle léto připravená na něco nového.
Dobře.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Kateřina Hámová o nového.