NØDSITUATION
Du hørte rygterne om, hvad han gjorde, ikke?
I Omaha? Han burde sidde i fængsel.
-Hej, Silas! -Hej, Iris.
Min søster holder et stort gilde på festdag hvert år.
I morgen aften kl. 22, depot C12. Tag med.
Du er ny, jeg ser dig aldrig ude.
Tag med.
Okay.
Det er okay.
-Hej. Dav. -Hej.
Formand. Jeg fik banneret fra elevrådet.
Tak, næstformand. Er du klar til at byde velkommen?
Vi vil byde dem helvedes meget velkommen.
Hej, Iris.
Tror du, vi får brug for dem?
Sikkert ikke, men det er en god idé at have dem.
Vi er bag afspærringen, men man ved aldrig...
Prøver du at skræmme hende?
-Det tror jeg ikke, at jeg kan. -Det kan du ikke.
-Det er fedt, at du gør det her. -Jeg gør bare min del.
Okay, vi skal af sted.
Åbn porten!
For pokker da!
NEBRASKA STATSUNIVERSITET
Vi stopper her, indtil de kommer.
For fanden da! Farvel, mor.
Okay.
Jeg arbejdede på det hele aftenen.
For pokker. Hold i det.
CIVILREPUBLIKKEN ER RØVSYG
Nej, nej. Jeg ved ikke, hvad der er sket.
Var studenterrådets kontor låst?
Nej.
Det var min søster. Jeg kan fikse det.
Oberstløjtnant Elizabeth Kublek fra Civilrepublikkens militær.
Felix Carlucci, seniorofficer fra Campus-kolonien i Omaha.
Folk kalder mig Huck. Lang historie.
Er det bare CRM her?
Der var snak om at have regeringsfolk med,
men generalmajor Beale ville ikke sende civile,
og vi kunne kun undvære en helikopter til turen.
I hænger på mig som repræsentant af Civilrepublikken.
Jeres højtid "monumentdag" er vidunderlig,
og det er en ære...
...at mindes den med jer.
Du er sikkert træt. Det var nok en lang rejse.
Hvor det end er, du kommer fra.
Det var det.
Det er okay, vi kan ordne dem.
Helikopteren har et stop mere, før den kommer tilbage.
Vi affyrer ladninger for at sprede lyden.
Vi vil ikke tiltrække flere.
Vi er ret gode til det her, hvor vi end kommer fra.
CIVILREPUBLIKKEN OS
Civilrepublikken Os!
Vi er ens. Portland, Omaha, Civilrepublikken.
Det er, hvad Alliancen af Tre handler om.
Vi er sammen om det her, ikke?
Jo.
SIKKERHEDSVÆRN
Hej.
Silas, ikke?
Jo.
Så du mig snige mig ud af bussen?
Ja.
Kan du lade være med at fortælle min søster, at du så mig...
...være blind passager?
-Ja. -Fedt.
Jeg holder gilde på festdag i morgen aften,
depot C12 kl. 22.
Kom.
Godt snak, Silas.
Hej.
Fedt, du har lavet middag.
Du er min helt.
-Arbejder du på din tale? -Ja.
Er du okay?
Selvfølgelig. Totalt.
Spis.
RØV
-Så du er ikke okay. -Jo, klart.
Jeg er totalt okay. Men det er langt ude, Hope.
-Civilrepublikken... -Den hemmelige Civilrepublik?
Vi ved ikke, hvor de er, eller hvad de laver.
Du kunne lide dem, før far rejste.
Ikke mere, fordi de sendte os en soldat,
og vi sendte dem vores far.
Ja, vores far er hos dem. Han deler sin viden,
så et andet sted arbejder på at finde en kur.
-Så dit fis... -Var vildt sjovt.
Jeg holdt op med at rulle det ud, da vi kom til "sygt".
Vent, "røv" eller "sygt"?
Nå ja. "Røv". Vi stoppede ved "røv".
Har du forgiftet min mad?
Ja.
Underskriv kortet til Felix.
-Ved du godt, han hader mig? -Felix hader dig ikke.
Han hader mig virkelig.
Så er det en grund mere til at skrive det under.
Til far.
Det er rigtig godt.
Hvorfor tegner og maler du ikke
og glemmer alt om naturvidenskab og frivilligt arbejde?
At tegne og male vil ikke stoppe genoplivet nekrotisk stof.
Har du tjekket skabet i dag?
Ingenting.
Igen.
Jeg sagde, han ikke skulle gå.
Nej, jeg råbte, at han skulle lade være. Så skidt med det.
Jeg gjorde, hvad jeg kunne.
I morgen skal vi feste, ikke mindes.
Du kommer til min fest. Der er ingen vej udenom.
Måske... Der er en lille chance for, at talen slår mig ihjel først.
Nej, glem det. Du skal med.
Smil, pige.
I morgen aften fester vi.
Repræsentanter fra vores hjemby Omaha,
alliancebyerne Portland og Civilrepublikken,
indbyggere, lærere og elever.
Vi siger, den hedder monumentdag,
fordi vi alle er monumenter til fortiden.
Vi overlevede, modsat resten.
Vi fandt sikkerhed, modsat resten.
Vi lever.
Vi lever for resten, der ikke gør.
Jeg lever for min mor, der døde den nat for ti år siden,
ligesom så mange andre.
Og jeg lever for min far,
som laver vigtigt arbejde langt væk, der vil komme os alle til gode.
MONUMENTDAG MINDEFEST
I MORGEN CAMPUS-KOLONIEN
Der er gået ti år nu.
Ti år.
MASSACHUSETTS TEKNOLOGISKE INSTITUT
Jeg var lille. Jeg kan dårlig huske den aften, himlen faldt ned,
og slet ikke, hvordan verden var før.
Vi lever stadig bag murene, og de døde har stadig denne verden.
INGEN BESKEDER
Jeg tror, at med alt, der forsvandt,
med alt, vi mistede, med alle, vi mistede,
så tror nogle folk, det kan ske igen.
Nogle folk tror, at det, vi har, ikke kan vare ved.
Nogle kan ikke tro.
JEG ELSKER JER PIGER HØJT.
JEG ER IKKE TILBAGE TIL MONUMENTDAG.
DET ER RISIKABELT AT SENDE, MEN MÅ VIDE, AT I ER OKAY.
HUSK, DET ER STØRRE END OS.
JEG ER STOLT AF AT GØRE VIGTIGT ARBEJDE. VÆR STOLTE.
Men jeg er sikker på vores hjem, vores hjemby
og vores alliance med Portland, Civilrepublikken,
og jeg er sikker på det, der er forude.
Vi er monumenter til fortiden,
men alle her, alle jer, I er fremtiden.
Vi er fremtiden.
Jeg er sikker på det.
God festdag, folkens.
Jeg håber, at I har skrevet i jeres dagbøger.
I dag på festdagen fejrer vi livet.
I morgen på monumentdagen
husker vi, hvad vi har mistet,
hvem vi har mistet,
hvordan vi kom hertil, og hvem der fik os hertil,
for vi betalte næsten alle sammen en pris.
Men vi skal være det monument, som vi vil være,
uanset fortiden.
Det burde I skrive om.
Hvad for et monument vil du være, Elton?
Jeg vil være fuldendt, årvågen og venlig.
Jeg vil aldrig være bange igen, men det ved jeg, at jeg bliver.
Jeg vil også gerne se, hvad denne verden er nu,
for det prøvede mine forældre på hele livet.
Jeg håber også, at jeg bliver meget højere.
Vil I stå oprejst som Washington Monument? Okay.
Vil I sidde ned, bekvemt og selvsikkert
som Lincoln Memorial? Ja.
Tænk over det. Skriv det ned.
HOPES SPRUTLAGER RASERET HUN ER TOTALT AFSLØRET
Og hvad så?
Jeg bryggede lidt illegal alkohol.
Der er til et helt liv, Hope.
Jeg troede, at du omsider havde taget dig sammen,
nu hvor din far var væk, men nej.
Du har stadig ikke hørt fra ham, vel?
Det er flere måneder siden.
Lad mig spørge dig om noget.
Hvorfor gør du, hvad du gør, når du har, hvad du har?
Hvad laver du her, Felix?
Hvad laver jeg her...
Din far gav mig et liv.
Noget jeg kunne være taknemmelig for.
Selv hvis det betyder at få dig til at holde op med det fis.
Iris. Gudskelov. Mine rettigheder bliver totalt krænket lige nu.
Felix, hun behøver ikke være der.
Et familiemedlem skal skrive under,
før hun skal møde i CCC. Du ved, sådan er reglerne.
-Ja... -Du er et familiemedlem.
Far gjorde dig til værge, mens han er væk.
Nå ja...
Hvordan kunne jeg glemme sådan noget?
Det er næsten, som om jeg ville have, at du...
tænker over, hvad du har gjort.
Felix er den værste værge. Hvad tænkte far på?
Jeg tjekkede skabet, stadig ingenting.
Han ville han sige:
"At lave sådan en mængde alkohol demonstrerer en god viden om kemi."
Lad os komme væk herfra.
Det er Hope og Iris Bennett, ikke?
-Oberstløjtnant. -Kald mig Elizabeth.
Ved du, hvem vi er?
Selvfølgelig. Jeg genkendte jer tidligere.
Jeg ville bare ikke sige noget foran alle.
Jeg ville takke jer begge
for jeres offer på vegne af Civilrepublikken.
Det kan ikke være nemt at være væk fra jeres far i månedsvis.
Men I er sikkert klar over,
at den første videnskabsudveksling er afgørende for Alliancen
og planetens fremtid.
Men det kan jeg se, at I ved.
Ja.
Jeg har hørt, at du studerer
biokemi og immunbiologi.
Du slægter din far på. Det burde jeg også takke dig for.
Det skal gøres.
Og dig?
En af jeres vagter opdaterede mig.
Du havde gang i lidt af et destilleri.
Det er også imponerende.
-Hvordan fik du... -Ved du hvad?
Jeg er helst fri for at lytte til det her fis.
Tak.
-Jeg beklager, oberstløjtnant. -Det gør ikke noget.
-Det gør jeg ikke. -Undskyld.
Hope. Hope, hvad fanden?
-Du stoler heller ikke på dem. -Hej.
-Det ved jeg, du ikke gør. -Jo, hvorfor ville du...
Fordi du har haft mareridt, lige siden far rejste.
Handler de om far?
Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Nej, for vi taler ikke om sådan noget.
Ikke hvad der skete, eller hvad der sker nu.
Den møgso vil komme efter mig,
og så skal jeg lytte til, hvad hun siger? Rend mig.
Hun er en del af grunden til, vi aldrig vil se far igen.
Det ved du godt inderst inde.
Jeg er nødt til at gå.
MIN: 2SIKKERHED IKKE SIKRET
-Hej, dr. K. -Hej, Iris! Kom ind.
De her døre skal kun være svære at åbne, når man er død,
men jeg kan lide, at de anser mig for at være lidt farlig.
Du keder folk ihjel jævnligt, så...
Karl Smart. Kom herind. Tak.
Sid ned.
Altid det samme. Jeg ser mig selv stavre død omkring.
Jeg åbner og begynder at tænke på...
...alle de ting, jeg skal gøre.
Så jeg står op og gør dem.
Hvordan er teen?
God.
Jeg kommer her for teens skyld.
Du kommer her, fordi du prøver at kurere dit traume
på et kvarter eller mindre. Hvordan går det?
Du har stadig ikke talt med hende om det, vel?
At tale med din søster om det, der skete,
hvordan du har det, og hvad der skete, vil hjælpe.
Det er den første monumentdag, vi er alene,
fordi min far er væk. Det er bare os, og jeg ville ikke...
Nej, men du vil holde op med at få de drømme,
så du kan sove og få mere gjort.
Jeg har meget at gøre.
Jeg er her ikke for at øge din produktivitet.
Jeg skal hjælpe dig med at få det godt.
Vi har faktisk talt om det.
-Talt om hvad? -Det ved du godt.
-Det ved du godt! -Fortæl det, som om jeg ikke gør.
Det var kaos den aften.
Vi prøvede at komme hen på campus i sikkerhed.
Der var en kvinde. Hun var gravid.
-Kan du hjælpe mig? -Bliv der.
Vi ville hjælpe hende, men vi kunne ikke.
Vi mistede hende, fordi himlen faldt ned.
Og vores mor døde.
På grund af...
Ikke på grund af flystyrtet. Fortæl mig hvorfor.
Det var empties.
Det var senere den aften.
Det skete lige foran Hope.
Hun så det ske. Hun var alene, og jeg skulle have været der...
Iris.
Det, der skete den aften, grunden til du ikke var der for hende,
har defineret, hvem du er i dag.
Kom, vi må væk.
Jeg var bange. Jeg stivnede helt.
Min far og jeg blev adskilt fra mor og Hope.
Det var sidste gang, jeg så min mor.
Du synes ikke, at du gjorde nok der,
så nu må du gøre alt for alle.
Jeg bygger en bedre fremtid.
Iris, du drømmer, at du er død, fordi du forsømmer dig.
Du dater ikke, dyrker ikke din kunst...
-Det har jeg ikke tid til. -Nemlig!
Dit hoved er så langt oppe i fremtidens røv,
at du totalt lader hånt om nuet.
Der er 9671 mennesker her.
Det er for mange mennesker at leve for.
Jeg har tænkt meget på enden for nylig af åbenlyse årsager.
Vores liv er mere dyrebare end nogensinde.
Du vil ikke ende ligesom mig
og indse, at du ikke har brugt årene på dig selv.
Så...
-Hvordan lever jeg for mig selv? -Tal med din søster.
Giv slip på alt, som du har holdt fast i for hende.
Det er alt, jeg har.
Udover at det er dit liv.
Du er den eneste, der ved, hvordan du giver det mening.
Tænk på den som en hjelm. Slå til.
Alt det sprut. Troede du virkelig, at du ville slippe af sted med det?
Det gjorde jeg næsten.
Surt, at jeg ikke kender en cool vagt,
der kunne have advaret mig.
Selv hvis jeg kunne have, så ryger du ind, hvis du laver vin.
Hvorfor taler du aldrig om dit liv i byen?
Jeg var der ikke længe. Jeg kan bedre lide det her.
-Det er vanvittigt. -Hvorfor?
Fordi byen er ti gange større og federe end det her sted.
Der flere hundrede kilometer med lort mellem os og dem.
Det ved du godt, ikke?
-Hvis du har tænkt på... -Jeg tænker på at tage dertil.
På den ene eller anden måde.
Den vil være væk, når jeg er gammel nok
til at se den selv.
Vi vil være væk.
Alle er forhippede på at opbygge ting igen,
men det nytter ikke noget.
Du tror virkelig, at verden vil ende.
Det ved jeg, den vil.
Det handler ikke engang om empties.
Eller jo, men...
Det handler om menneskene.
Mennesker er rådne.
De forandrer sig.
Sådan er oddsene bare.
Sådan er det bare.
Det er ikke: "Det er, hvad det er."
Det er, hvad vi gør det til.
Det er min blowline.
Alle stiller sig i kiba-dachi. Klar?
Gentag efter mig og slå fremad.
Vi er herrer over vores egen skæbne!
Hvordan skaber vi vores skæbne?
Hope! Vi må af sted. Okay? Det er den eneste vej ud.
-Sundhed! -Sundhed!
-Venskab! -Venskab!
Ærlighed!
-Integritet! -Integritet!
Stå ret!
Buk.
MIN :2SIKKERHED IKKE SIKRET
Iris?
-Hej. -Jeg ville ikke... Vi var bare...
Vi var på pedellens kontor og så dig gå forbi.
Og... Elton fandt en Easy-Bake-ovn.
-Vi lavede en kage. -Tak, men...
Hej, Iris.
Hej med jer.
Du har skabet åbent med vores klassekammerater her.
Hvornår er den...
Jeg mener...
Den må være kommet tidligere i dag.
Hans sikkerhed er ikke sikret?
-Sender jeres far beskeder? -I må ikke sige noget.
-Det gør vi ikke. -Hvordan ved vi det?
Jeg sniger mig ud.
-Ud... Derud? -Regelmæssigt.
Sådan fandt jeg Easy-Bake-ovnen.
Derfor har jeg den her dragt på, en TuffyStitch.
"Børn kan ikke ødelægge dem."
Holdbart tøj fra halvfemserne. Bidesikret.
Det ved jeg fra eksperimenter.
Jeg går derud og leder efter noget, jeg har tabt.
Og jeg vil se, hvordan vores verden forandrer sig.
Nu kender I min hemmelighed, og jeg kender jeres.
Vi sladrer ikke.
Den besked kan betyde mange ting
eller ingenting. CR har været meget oprigtig...
Der var flere helikoptere.
Elizabeth sagde, de kun kunne undvære en, men der var fem.
Nogle af dem havde containere med.
Var du derude?
-Hvorfor fanden... -Og hvad så?
CRM er dårlig, og vores far er i knibe.
Der er kun en person, der kan hjælpe os med at hjælpe ham.
Tak, fordi du hjælper mig med at mærke de empties.
Jeg kan lide det herude.
Og hvis at male empties
hjælper dr. Bavolar med at studere deres migrationsmønster,
så gør jeg det gerne.
-Det er vigtigt arbejde. -Ja. Derfor gør jeg det.
Ja, det er en grund.
Du trives med at være uglamourøs,
fordi du stadig prøver at bevise dit værd.
Hold da op. Jeg trives...
Efter det, dine forældre gjorde mod dig? Ja, det tror jeg.
-Ja. -Okay!
Du er den eneste her, der ikke kan se, at du er fantastisk.
Will syntes det helt sikkert.
Det gør han stadig. Jeg har lagt mærke til, du går med hans jakke.
Han lagde den hjemme hos mig, før han tog af sted,
så hvad skal man gøre?
Du savner ham.
Han er et eller andet sted
og beskytter pigernes far...
-Hvad er... -Du savner ham. Du kan sige det.
Ja, det gør jeg.
Det gør jeg virkelig.
-Felix. -Hvad?
Dine forældre gav dig en dårlig start i livet.
Jeg vil bare have, du bliver lykkelig.
Du fortjener det. Det er alt, jeg siger.
Så tillykke, bitch!
Felix, kan du høre mig?
Ja, Izzy. Felix her.
Hope Bennett leder efter dig. Hun siger, det haster.
Videnskabsudvekslingen med Civilrepublikken skal opbygge tillid.
Det er første gang, de har lukket nogen inden for deres grænser,
hvor de grænser end er.
Han bryder ti af reglerne i De Fire Hjørner-aftalen
ved at sende os de beskeder.
Men det vidste vi, før han rejste. Vi talte om det.
Og hvad så?
Han kan være i fare, Felix.
Vi må fortælle det til nogen eller bede nogen se til ham.
Han bad os om ikke at sige noget om de beskeder,
for vi ved ikke, hvad Civilrepublikken ville gøre.
Han er en stor idiot.
Han er nok den klogeste person i live.
Han bad os om at tie, så I var i sikkerhed. Okay?
Jeg lovede ham at passe på jer.
Vi ved ikke, om han er i knibe,
og hvis han var, måtte vi stole på hans livvagter.
Din fyr.
Will leder jeres fars livvagter, fordi han kan tage vare på sig selv.
Han kan kæmpe sig vej ud af alt, hvis han skal.
Beklager, men vi har intet andet valg.
Hope, kom nu. Vil du ikke nok tale med mig?
Hope, stop!
"Min sikkerhed ikke sikret." Det stod der.
Ja, måske, men der er bogstaver og tal.
-Det kan være radiostøj. -Hvordan du ikke se det?
Det er dårlige mennesker, og de har din far.
Taler du om os?
Civilrepublikken?
En af jeres Alliance-partnere?
Hvor dårlige er vi egentlig?
Fortæl mig det.
I lukker ingen ind eller ud.
I lader ikke folk kommunikere med jeres folk
eller omvendt.
I fortæller ingen, hvor I er, og I har vores far.
Jeg har en datter.
Hun er lidt ældre end jer og er soldat i CRM.
Hun er meget væk fra mig,
og det kan gøre mig bange.
Men så husker jeg, at hun hjælper med at beskytte Civilrepublikken
og med Alliance af Tre.
Hun løber den risiko
for at hjælpe os med at bringe denne verden tilbage.
Og det gør mig modig.
Vi må være modige i det liv, vi har,
simpelthen for at eksistere nu.
Jeg vil...
Jeg vil fortælle jer noget, så I kan stole på mig.
Noget, hvor jeg er nødt til at stole på jer.
Jeres far underviser
i Civilrepublikkens forskningsanlæg i delstaten New York.
Så det her er
et kodet kort, så det viser ikke hvor i New York,
men det vandmærke og det stempel
vil vise visse folk, at jeg gav jer det.
Hvis de folk fandt ud af det,
ville jeg komme i fængsel.
Vi har dem.
-Er du oprigtig? -Ja.
Jeg er også lidt fuld.
Hvordan lærte du at lave champagne?
Jeg læste en bog på Ag-biblioteket. Gav Felix dig alkohol?
Han sagde, det var en gavmild gave fra Campus-kolonien.
Du slægter virkelig din far på. Det gør I begge to.
Det så jeg, da jeg landede: dig med dit bander,
og du vendte mig ryggen!
Hvordan gør det os ligesom vores far?
I er modige.
Hvordan kom du derud, da hun landede?
Jeg kørte med i bagagerummet.
-Du er en idiot. -"Jeg slægter min far på."
Åh!
Jeg må have en drink, og den møgso i sort har min alkohol.
Far lod en flaske cognac stå på sit kontor.
Ja!
Måske var det mere end en drink.
Hope, vi sov igennem den.
DET GÅR DÅRLIGT JEG FINDER HJÆLP. HOLD TÆT.
JEG ELSKER JER HØJT, PIGER.
-Det er slemt. -Ja.
-Hvad gør vi? -Ikke noget.
Der er ikke noget, vi kan gøre. Vi må bare håndtere det.
Vi håber,
og vi venter.
Din tale er om en time.
Hvis det betyder noget, tror jeg...
at far ville have, du holdt den.
Dr. K?
Beskeden jeg er her for at levere på vegne af Civilrepublikken
på jeres tiende monumentdag handler om solidaritet.
Civilrepublikken står med Portland, Omaha
og med jer, Campus-kolonien.
I har lånt os jeres største hjerne,
dr. Leo Bennett,
som vil bringe andre store hjerner
på en rejse for at skabe videnskaben, der vil bringe denne verden tilbage.
Det er tillid, vi har opbygget, som lader dette ske.
Ingen har givet os mere tillid end Leos to døtre,
og det er min ære at introducere en af dem.
Hun er Monument Highs elevrådsformand,
og kommende videnskabskvinde, Iris Bennett.
Repræsentanter fra vores...
Vores...
Jeg har drømme, hvor jeg var død.
Jeg taler ikke om dem.
Personen, der hjalp mig, er borte.
Det sidste, hun sagde til mig, er, at det er op til mig nu.
Sådan er det at blive voksen.
Når personen, der bestemmer over dit liv, er dig.
Når jeg er i de drømme...
Jeg føler, at jeg altid har været i dem, at jeg aldrig var i live.
Som om jeg aldrig er nået til nu, og slet ikke fremtiden.
Den aften himlen faldt ned, var jeg et lille barn.
Og jeg... sprang... til at leve for fremtiden.
Det tror jeg mange af os gjorde.
Og jeg har fundet ud af,
at jeg må starte med nu.
Jeg tror, at "nu" starter med sandheden.
Og sandheden er...
Jeg stoler ikke på dig.
Jeg ved ikke, hvem I er. Jeg ved ikke, hvad I laver.
Det vil du.
Det gør din far,
og en dag vil du forstå det.
Det er bare ikke godt nok.
Videnskab handler om at finde sandheden, ikke bare beslutte den.
Og det er... svært, det er... skræmmende,
for så må vi indrømme, at vi ikke har alle svarene.
Vi ved ikke, hvad vi finder, når vi søger efter dem.
Men der var en, der fortalte mig, at jeg er modig.
Det må jeg være.
Så jeg vil arbejde videre i nuet for at finde det.
For mig.
For Civilrepublikken.
For Portland.
For os alle sammen.
God monumentdag.
Han bad ikke om hjælp, men han kan få brug for det, og det er nok.
Nok til hvad?
Nok til at vi tager af sted for at hjælpe ham.
Mener du det?
Felix vil ikke rejse, for han skal beskytte os her, og...
og fars besked vil ikke få ham til at gøre det.
Det er os. Vi må gøre det. Vi ved, hvor han er.
Så vi to tager af sted?
Hvis tingene var som før, ville det stadig være skørt.
Ingen andre vil gøre det.
Jeg ved, at du er bange.
Det er jeg også.
Men jeg kan ikke se væk mere. Jeg kan ikke lyve,
og det kan du heller ikke.
Jeg stivnede den aften, men jeg stivner ikke mere.
At se mor dø...
Det skulle du ikke have gennemgået alene.
Iris...
Jeg er glad for, at du ikke så det.
Kom! Pas på, skat.
Er du okay?
Det skal nok gå.
Mor. Trucken. Vi kan tage den.
Det er vist dig, der redder mig, skat.
-Kom. -Bliv der.
Bliv, hvor I er.
Jeg tager trucken for at finde min familie.
Jeg vil ikke gøre dig fortræd, okay?
Min mand og min anden datter kan være lige bagved os.
-Vi kan følges ad, okay? -Jeg kan ikke vente mere. Beklager.
Jeg kan ikke vente...
Nej!
Mor? Mor. Mor?
Mor?
Mor!
Mor! Mor, kom nu! Mor!
Jeg er lige her, mor!
Mor...
Jeg er glad for, du ikke så det.
Jeg er glad for, at du ikke så noget af det.
-Så du er med? -Vi kan dø.
Vi kan leve.
-Når vi kommer frem, hvad... -Når vi kommer frem...
...vil vi være anderledes.
Vi vil være klar.
Vi kender en vej ud.
Hvordan ved I, hvor I skal hen?
Elizabeth gav os et kort for at få os til at stole på hende.
-Han er et sted i New York. -Tager I dertil?
-Hele den vej? -Det er 1770 km til fods.
Vi har kortlagt ruten.
I skal gå rask til for at nå frem, før det bliver koldt.
Det skal vi nok.
Har I set en empty på nært hold?
Hør her...
Jeg har trænet at slå dem ihjel.
-Hvis du prøver at tale os fra det... -Undskyld.
Jeg prøver ikke at tale jer fra det.
Jeg prøver at overtale jer til at lade mig tage med.
Og mig.
Hvorfor?
I får brug for hjælp, og jeg vil have...
...at den tid, jeg har tilbage på Jorden, betyder noget.
Og ærligt talt, så vil jeg bare se, hvad der er derude.
Før vi er borte.
Før jeg er borte.
Og jeg kan karate.
Hvorfor vil du med?
Jeg vil ikke være den, som alle tror jeg er her.
Marco Voci fra det fysiske anlæg siger, hans nevø er væk.
Den kraftige dreng.
Silas.
Og Elton Ortiz fra den uafhængige sovesal er også væk.
Hvad?
Jeg trænede hende til at bekæmpe de døde.
Jeg prøver at hjælpe hende på min egen måde.
Hvis de gik af sted sammen, må de være på vej til Omaha.
Der sagde hun, at hun ville hen.
Nej.
Jeg ved, hvor de er på vej hen.
Og de klarer det aldrig.
De dør.
Hvad er det?
Et horn fra en triceratops.
Det er mit.
Det er, hvad jeg har ledt efter udenfor murene.
Jeg mistede det for længe siden.
Det var en gave til min søster.
Havde du en søster?
Min mor var gravid med hende den aften, da alt blev dårligt.
Vi var ikke sammen.
Jeg så hende aldrig mere.
Beklager.
Det skal du ikke.
Min mor sagde altid: "Vinden vinder altid."
Altså naturen bestemmer. Og den bestemte tydeligvis.
Kommer I, drenge?
Gå bare, jeg kommer lige straks.
CAMPUS-KOLONIEN
Vi må af sted. Felix vil komme efter os.
Så meget sejere end den attrap, jeg trænede med!
Beklager, du fik min aflagte.
Nej, jeg gav den en opgradering.
Ja, for fanden!
Lad os se, hvilke opdagelser, der venter os.
Vil du fortælle mig,
hvad du har skrevet i din notesbog?
Ting, jeg har tænkt over. Rigtige ting.
Om at leve i nuet. Og ved du hvad?
Jeg drømte ikke i nat.
Vent, nej. Jeg gør det.
Jeg vil gerne. Jeg fik os herud.
Er du sikker?
-For jeg kan gøre det. -Det ved jeg.
Sandheden er de ord, jeg siger til mig selv.
Og sandheden er, jeg ved ikke, hvordan det her vil gå.
Eller om det vil.
Men jeg lever omsider for mig i nuet.
Jeg søger efter min egen sandhed.
Og ved du hvad?
Det føles godt.
Ja?
Vi har gennemsøgt alle bygninger og de omkringliggende områder.
Vi kan ikke finde hende.
Godt.