Inspireret af virkelige sager. Unbelievable følger voldtægtssager
og viser scener med sexovergreb. Ikke egnet for alle seere.
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
LYNNWOOD UNGDOMSCENTER
MARKWAY MELLEMSKOLE
OAKDALE STARTBOLIGER
Værsgo. Det er vand.
Jeg ville have lavet te, men du har ikke noget.
Tag en slurk, skat.
De er her. Nu kommer der hjælp.
Hej, kom indenfor. Jeg er Judith, Maries plejemor.
Hendes tidligere plejemor. Hun ringede, og jeg skyndte mig herover.
Betjent Curran.
Ja, tak. Kom indenfor.
-Tak. -Hun sidder herovre.
Marie, jeg er betjent Curran.
Jeg vil hjælpe dig.
Kan du fortælle mig, hvad der er sket?
Jeg er blevet voldtaget.
Okay.
Kan du fortælle det hele, alt, hvad du husker?
Okay. Jeg...
Jeg lå og sov.
Ved du, hvad klokken var?
Det var sent.
Jeg faldt først i søvn klokken fire.
Du var længe oppe. Var du ude?
Nej, jeg var her.
Jeg gik tidligt i seng, men så ringede Connor...
Er Connor en ven eller en kæreste?
-En ven. -Han har været en kæreste.
Hvor længe snakkede I?
Et par timer.
-Og så faldt du i søvn. -Ja.
Og så?
Så voldtog han mig.
Skat, du må være mere detaljeret.
Lad os starte, da han stod ved din seng.
Sagde han noget?
At hvis jeg skreg, ville han dræbe mig.
Jeg sov, da hun ringede.
-Dit navn? -Ann.
Hun var ude af den, så jeg ringede 911.
Så tog han noget ud af sin rygsæk og bandt mig for øjnene med det.
Ellers andet?
Ja...
...et kondom.
-Hvad skete der så? -Han bandt mine hænder.
Nej ... først bandt han mine hænder.
Med hvad?
Snørebånd.
Også fra rygsækken?
Nej, det var mine.
Hvad skete der så?
Og så?
Penetrerede han dig også analt?
Brugte han penis eller fingrene?
Ikke fingrene.
Da det var overstået, hvad skete der så?
Så lagde han noget på min mave og tog et billede af det.
Havde du da bind for øjnene? Hvordan vidste du, han tog et billede?
Der var blitzlys.
Hvis jeg sladrede, ville han lægge billedet på nettet.
Sagde han andet?
Ja. Han sagde, det ikke var så godt, som han havde forestillet sig.
Kan du give mig et signalement?
-Han havde maske på, så... -Alt, du kan huske, kan hjælpe.
Var han lille, høj?
Høj.
Race?
-Hvid. -Øjne?
Det ved jeg ikke.
Lyse, ikke...
...brune.
Han havde en grå sweater på.
-Undskyld. Hvad sker her? -Bor De her?
-Jeg arbejder derinde. -Værsgo.
Det er Maries.
-Vi købte dem sammen. Hun har et sæt... -Rør det ikke. Beklager.
-Stop. -Jeg er hendes vejleder.
Er du okay?
Kom her.
Jeg er ked af, det skete. Det gør mig så ondt.
-Hej, Judith. -Hej, Becca.
Hvad har vi?
Jeg har fået en foreløbig forklaring fra offeret.
Hun er rystet.
Hej. Krimininalassistent Parker og Pruitt.
Vi leder efterforskningen.
Jeg ved, det er svært, men du må fortælle mig om det.
Det har jeg fortalt ham.
-Betjent Curran. -Fint. Curran er dygtig,
men det er min sag, så jeg må høre det fra dig.
I orden?
-Okay. -Min kolleger må have
bevismateriale til teknikerne. Er det i orden?
Godt. Lad os starte med begyndelsen.
Hvad lavede du, før det skete?
Jeg lå og sov.
Og før det?
Jeg talte i telefon.
Farvel.
Skriger du, dræber jeg dig.
Undskyld, jeg afbryder. Bindet for øjnene og kondomet kom fra hans rygsæk,
men snørebåndene og kniven var dine?
Godt. Hvor længe varede overgrebet?
Det ved jeg ikke.
Hvad skete der så?
Han gik.
Tak, Marie.
Jeg skal spørge om mere på stationen senere.
Men nu skal du på hospitalet.
De skal undersøge dig. Du skal have skiftetøj med.
Beklager, det må De ikke røre nu.
Fortæl teknikerne, hvad du skal bruge.
BEVISMATERIALE
Godt, vend dig om.
Jeg beklager. Det er snart slut.
Igen? Jeg har sagt det til politimanden.
To politimænd.
Jeg ved det. Jeg beklager.
Det er til journalen.
Jeg lå og sov.
Ingen tegn på indbrud. Hun låste nok ikke døren.
Sikkert skydedøren.
Kropsvæsker?
To små pletter på lagnet.
-Jeg fandt nogle hår på gulvet. -Fingeraftryk?
To delvise aftryk på skydedøren. Ikke nok til en søgning i AFIS.
Hvad sagde naboerne?
Vi stemmer dørklokker. Intet endnu.
Gå bare.
-Jeg vil ikke gå fra dig. -Gå bare.
Det er surt at vente forgæves efter skole.
Men...
Okay.
Jeg kommer snart igen.
Der skal tages 12 svab.
Fire fra skeden, fire fra endetarmen og fire fra området imellem.
Jeg bruger et spekulum for at indsamle skedesekret.
Jeg skal spørge, om du har haft frivilligt samleje indenfor 72 timer.
Så starter vi.
Nu påfører jeg et farvestof på dine kønsdele.
Det viser forskellen på uskadt væv og skadet væv.
Ikke endnu. Vi er snart færdige. Kun én ting til.
Skriv under her og her.
Tak. Det er antibiotika, mod seksuelt overførte sygdomme.
Fire piller. Tag dem sammen med noget vand.
Det er din fortrydelsespille. Også med vand.
Hvis du oplever
unormal blødning, udflåd fra skeden, åndenød, synkeproblemer,
udslæt eller selvmordstanker, står der et telefonnummer på vejledningen.
Hej, Marie, hvordan går det?
Jeg har hovedpine.
Det gør mig ondt.
Jeg skal prøve at gøre det hurtigt. Jeg vil bare gennemgå hændelsen igen.
-Men jeg har fortalt dig alt. -Jeg ved, det er hårdt.
Mange gange, når et offer taler om en forbrydelse, dukker nye detaljer op.
De kan være vigtige.
Jeg ønsker at finde ham, få ham straffet og sørge for, han ikke gør det imod andre.
Så jeg har brug for alle de detaljer, jeg kan få.
Start fra begyndelsen.
Før overgrebet.
Det var sent. Jeg var gået i seng.
Jeg talte med Connor, og ved firetiden faldt jeg i søvn.
Skriger du, dræber jeg dig.
Hvordan var hans stemme?
Jeg ved ikke... Almindelig.
Ingen accent eller særlige kendetegn?
Nej, bare en stemme.
Okay.
Hvad skete der så?
Vent. Sagde du hættetrøje eller sweater?
Hættetrøje.
Er du sikker?
Altså ... ja.
Okay.
Og selve overgrebet.
Penetrerede han dig vaginalt, analt, begge dele?
Vaginalt.
Øjeblik.
Fem minutter?
Deromkring, ja.
Okay. Og bagefter?
Han gik.
-Lige efter? -Nej, ikke lige efter.
Han fjernede bindet for øjnene og pakkede sine ting.
Bindet og kondomet,
men han efterlod kniven og snørebåndene?
Og så gik han.
Hvad gjorde du så?
Du ringede til naboen, efter du havde talt med Judith?
Ja.
Hvorfor ringede du til hende?
Hvabehar?
Hvorfor ringede du også til Amelia?
Hun er... Fordi hun er min ven.
Forstået.
Okay, bare to ting til.
Det er en samtykkeerklæring.
Med den giver du os adgang til oplysninger fra undersøgelsen af dig på Snohomish.
Og det er en vidneeerklæring.
Du skal bare skrive det ned, du lige fortalte mig.
Hvad, det...
Det hele?
Ja, vi skal have den med dine egne ord.
Mit...
Undskyld, jeg er meget træt, og jeg har en bragende hovedpine.
Okay.
Underskriv samtykkeerklæringen.
Tag vidneerklæringen med hjem. Udfyld den i løbet af et par dage,
og giv den til mig.
Okay.
Det gør mig ondt.
Vi er her for dig.
Det er meget vigtigt, I Iåser dørene.
I skal altså låse dem.
Og vinduerne.
I skal.
I må passe på jer selv.
Bliv, så længe du vil.
Ty sagde, jeg nok får en ny lejlighed i morgen.
Så hurtigt?
Det er rart at have dig boende.
-Ringer du til Connor? -Nej, min plejemor.
Ikke hende, der var her, en anden. Colleen.
-Hvor mange har du haft? -Omkring en million.
Colleen var god nok.
Hej.
Det er mig.
Hvordan har hun det?
Hun er blevet voldtaget.
I nat, hjemme. En mand brød ind.
I guder, er det sandt?
Er hun kommet noget til?
Hej.
Ikke så godt.
Gud, skat, det må du undskylde.
-Det er okay. -Døren var ikke låst.
Det er i orden.
Jeg er bare...
-Jeg flytter bare nogle ting op ovenpå. -Har de skaffet dig en ny lejlighed?
Ja.
Ja. Ovenpå.
Det er godt.
Ja.
Vent lige lidt.
Hej. Kom her.
Hvordan har du det?
Okay.
Det er helt i orden ikke at være okay.
Ja. Men...
...jeg må pakke, og Ty har lånt mig kasserne
og skal have dem tilbage i eftermiddag.
Jeg prøver at skynde mig.
Marie!
Marie, tag det roligt.
Hvad kan du lide?
Jeg leder efter det, jeg havde.
-Det stod her. -Måske har de dem ikke længere.
Hej, undskyld.
Ved du, hvor det grønne sengetøj med margueritterne er? Det stod her.
-Alle varer er i butikken. -I havde masser for tre måneder siden.
Vil du se efter ude bagved?
Hun sagde, alt er stillet frem.
-Ja. -Det siger de, hvor jeg arbejder,
men sommetider er der lidt tilbage, som ryger ud bagved.
Ikke hos os.
-Vi finder noget andet sengetøj. -Det vil jeg ikke.
-Jeg vil have det, jeg havde. -Det har de ikke.
Måske har de. Ude bagved. Hvis bare du vil se efter.
Jeg ved, hvad der er. Jeg er der tit.
Der er kun mere af det, du ser her.
-Ser du ikke engang efter? -Marie. Nu er du urimelig.
Er jeg? Hvad med hende?
-Undskyld. -Det er i orden.
Tager du hendes parti?
Jeg tager ikke parti. Lad os finde noget sengetøj og gå.
-Det dur ikke. Jeg vil have mit sengetøj. -Efter det, der skete?
Jeg ville aldrig se det igen.
Du er ikke mig!
Marie, du har sko på.
-Det er i orden. -Skat, det er helt nyt.
Det er i orden.
Marie? Det er Ty.
Kom ind.
-Hej, Colleen. -Hej, Ty.
Hvordan går det, Marie?
Godt. Se, jeg er flyttet ind.
Marie, rejs dig nu op.
Er der andet, jeg kan gøre?
Nej, jeg klarer mig. Tak.
-Okay. Du ved, hvor jeg er. -Okay, fint. Tak.
-Tak, Ty. -Ingen årsag.
Marie.
Skat.
Hvad kan jeg gøre? Hvad har du brug for?
Ikke noget.
Skatter. Du har været udsat for noget alvorligt.
Jeg vil være sikker på, du får hjælp.
Jeg vil bare have det her på plads.
-Vil du ikke tale om det? -Jo da, jeg vil bare...
...være færdig med det her.
Fint nok.
-Ring, hvis der er noget. -Det skal jeg nok.
Hej Judith, det er mig. Ja, jeg har lige forladt hendes lejlighed.
Ærligt talt aner jeg ikke, hvordan hun har det.
Hun lod til at have det... jeg ved ikke... fint.
Som om der ikke var sket noget, og det var underligt, jeg kom på besøg.
Barlow, jeg skal bruge en kopi af en social journal.
Der er voldtægtsofferet i Oakdale.
Det klarer jeg.
ROBERT PARKER KRIMINALASSISTENT
Parker.
Ja, jeg er med.
Hvordan har De det i dag?
Kan det blive mellem os?
Uden notater?
Det skal helst være fortroligt. Marie må ikke høre om det.
Det er da i orden.
Jeg elsker hende.
Hun var hos mig de sidste to år.
-Hun kom hertil fra Colleen. -Hvem er Colleen?
En anden plejemor.
Marie boede hos Colleen i et par uger, før jeg fik hende.
Er det ikke ret kort tid?
Det var en nødsituation. Det sted, Marie boede før var... altså...
De måtte have hende væk.
Hun kom hen til Colleen,
som ikke havde plads i længere tid.
-Hun endte hos Dem. -Ja.
Hun var mit første plejebarn.
Jeg forventede at få et lille barn. Jeg havde barneseng og det hele,
og så dukkede en 16-årig op.
Det var nok uventet.
Det var fint, jeg elsker teenagere.
Jeg er ansat på en highschool på rektors kontor, så
-jeg ser mange af dem dagen lang. -Jeg er med.
Så ved De...
...at hendes opførsel var ret normal.
Det må have gjort det lettere.
For mig. For hende?
Det håber jeg.
Det, jeg vil sige, er, at hun har haft det svært.
Ikke kun i sit eget hjem.
Også hos plejeforældre.
Har hun været i situationer, De vil kalde...
...krænkende?
Nogle gange. Ja.
Og det har gjort hende til en meget kompliceret, ung kvinde.
Og oven i det bor hun alene for første gang.
-Hvornår flyttede hun? -For et halvt års tid siden.
Har det været en svær omstilling?
Det er en omvæltning og dermed en belastning, ja.
Hun har været mere krævende. Lidt mere vild.
Hvordan vild?
Aftalen inkluderer hotel og lejebil.
Det der går ikke. Marie!
Marie!
Skat, tag den med ro.
Marie, det er nok.
Marie!
Kom så ned fra det bord! Marie!
Her er børn, stop så!
-Ned fra bordet. Nu! -Hvad?
-Nu! -Hvorfor...
En hel del af det, jeg kalder, "se mig"-adfærd.
Så, så, skat.
Og overdrevent følsom og trodsig.
Helt normalt under de givne omstændigheder.
Det må have været en stor omvæltning.
Jeg mente ikke, hun var parat.
-Hun insisterede, så jeg støttede hende. -Javel.
I går ringede hun så og fortalte mig, hvad der var sket.
-Voldtægten. -Ja.
Og jeg blev forfærdet, vred, ulykkelig, bekymret.
Det hele. Jeg tog derover med det samme, og...
Jeg ved ikke. Det hele virkede...
...forkert.
Hvordan forkert?
Bare ikke rigtigt.
Hendes opførsel og reaktion. De så hende selv.
Hun virkede uinteresseret.
Den slags afføder forskellige reaktioner.
Tro mig, det ved jeg.
Jeg har selv oplevet det.
Har De oplevet det?
Jeg blev voldtaget, da jeg var i tyverne.
En fyr, jeg datede.
-Det gør mig ondt. -Tak.
Altså har jeg forstand på det.
Og hendes opførsel og det hele, det virkede bare...
-Forkert. -Og de besynderlige detaljer.
Han havde øjenbind men intet at binde hende med.
Er et snørebånd stærkt nok?
Og så det med, at han tog et billede.
-Hvad med det? -Altså...
...rent hypotetisk.
Hvis hun nu har gjort noget dumt med en dreng,
og der findes et kompromitterende foto, eller hun tror det.
Siger De, at De tror, Marie opdigtede overgrebet?
Jeg drager ingen konklusioner, men...
...jeg vågnede op med de tanker i mit hoved,
og jeg syntes, I skulle vide alt.
Sammenhængen.
Jeg havde nær ikke ringet, men Colleen mente også, der var noget galt.
-I nærer begge tvivl om Maries historie? -Ikke tvivl.
Men jeg syntes, at når jeg havde den fornemmelse,
var det nok min pligt at dele den med Dem.
VIDNEERKLÆRING
Må jeg gå nu?
Ja. Nu skal jeg følge dig ud.
Jeg har lige et opklarende spørgsmål.
Du skriver, at du forsøgte at få fat i Connor.
Så ringede du til Judith.
-Så klippede du hænderne fri. -Ja.
-I den rækkefølge. -Ja.
Godt. Tak, Marie.
Velbekomme.
Hun sagde, du var den første, hun ringede til efter overgrebet.
Det sagde hun. Jeg fik det skidt.
Jeg har ikke telefonen i soveværelset.
-I står hinanden nær? -Ja.
Venner, mere end venner?
Venner.
Vi har datet, men...
Er du og hun... seksuelt aktive?
Nej, ikke... Nej.
Da hun ringede den morgen, lagde hun så en besked?
-Hun lagde på. -Må jeg se din opkaldsliste?
Ja.
-Det står her. -Tak.
Hvornår talte du så med hende?
Hun ringede om aftenen.
22.48.
Hvad sagde hun?
At hun var blevet voldtaget.
Fortalte hun om enkeltheder?
Ja, hun sagde, hun vågnede, og der stod en mand med en kniv.
Beskrev hun ham?
Men efter...
...voldtægten...
Hun sagde, han gik.
-Sagde hun, hvad der så skete? -Ja. Hun var vel stadig...
...bundet.
Hun ringede op med tæerne.
Med tæerne?
Er du sikker?
Ja, det sagde hun.
Ringe op med tæerne.
Det er ikke noget, man lige glemmer, vel?
Vores sikre beviser: Snørebåndene er fra hendes sko, kniven fra hendes køkken.
Ingen tegn på indbrud.
Ingen brugbare aftryk, ingen kropsvæsker.
Kriminalassistent, her er den sociale rapport.
Dejligt, tak.
-Er det hendes? -Ja.
Åh mand.
I guder.
Marie.
Marie, hvad laver du?
Det er køkkengrej. Her står støvsugere.
-Undskyld. Hvor er det, de skal stå? -Glem det. Rami.
-Hallo? -Det er kriminalassistent Parker.
Åh, hej.
Kan vi mødes igen?
Hvorfor?
Er jeg i knibe?
Hvad er der?
Hun spurgte, om hun var i knibe.
Det er min erfaring, at når folk spørger, om de er i knibe...
Ja.
Så er de det som regel.
Jeg går lige til sagen.
Jeg har fundet uoverensstemmelser mellem dine forklaringer og andre vidners.
Det kender jeg ikke noget til.
Forklar det hele igen. Præcis hvordan overgrebet foregik.
-Igen? -Én gang til, ja.
Okay, jeg...
...lå i min seng og sov.
Lad os gå lidt tilbage og tale om, hvad der er sket tidligere.
Vi har fået din sociale journal.
-Hvorfor? -Vi ville lære dig bedre at kende,
ikke kun fra overgrebet, som menneske.
Aha.
Du har haft det hårdt. Du er en overlever, ikke?
Ingen far.
En upålidelig mor med mindre rare kærester.
Så i familiepleje, som nok ikke altid var bedre.
Sommetider var det godt.
Min pointe er, at du har klaret dig igennem nogle hårde ting.
Det tænker jeg helst ikke på. Jeg prøver at være så...
...glad, jeg kan.
-Så glad som muligt, så... -Det forstår jeg godt. Så hjælp os.
Der er uoverensstemmelser i din historie.
Vi har fire forklaringer om opringningerne.
Bundet, ikke bundet, med hænderne, med tæerne...
-Jeg brugte hænderne. -Du sagde tæerne til Connor.
Jeg kan ikke...
Måske gjorde jeg.
-Du sagde hænderne. -Det...
Hvad?
Jeg kan ikke...
-Det er forvirrende. -Også for os.
Og ikke kun for os.
Hvad mener du?
Der er andre, som ikke er sikre på, at det, du fortalte om voldtægten,
er sandt.
-Hvem? -Judith for eksempel.
-Har hun sagt det? -Og Connors forklaring.
-Hvad med den? -Den er også forskellig fra din.
Han kender din version. Så hører han, du har fortalt os noget andet.
-Så han har også svært ved at tro dig. -Har han sagt, han ikke tror på mig?
-Hvorfor skulle han sige det? -Så er der gerningsstedet.
Vi fandt ingen fysiske beviser på,
der var andre i lejligheden den nat.
Men det var der.
Marie, jeg vil gøre en ting helt klart.
-Vi mener ikke, du er et dårligt menneske. -Bestemt ikke.
Jeg tror heller ikke, det er noget, du har planlagt,
men uoverensstemmelserne i din historie og manglen på beviser
gør det svært for os at få tingene til at hænge sammen.
Ja. Så...
...jeg vil fortælle dig en version, som hænger sammen.
Okay?
En ung kvinde med en masse dårlige oplevelser bor alene for første gang.
Hun har lige brudt med kæresten. Hun føler sig isoleret og alene.
Måske får hun den indskydelse
at finde på noget, uden at gennemtænke det.
Så får hun den opmærksomhed, hun mangler.
Du har ikke fået opmærksomhed nok i dit liv. Det står klart.
Du er ikke blevet passet og beskyttet, og...
...det er ikke din fejl.
Så, Marie...
...fortæl os det. Vi skal vide det. Det er vores arbejde.
Er der virkelig en voldtægtsmand derude, som vi bør lede efter?
Marie?
Vi kan ikke gå, før du svarer.
Sig det.
-Nej. -Var der ingen voldtægtsmand?
Ingen gik ind i din lejlighed?
Og...
...snørebåndene og kniven, det var dig?
Okay.
Tak, Marie.
-Må jeg gå nu? -Vi skal bruge en erklæring.
Ja.
Din gamle erklæring er registreret, så du skal skrive en ny
med de nye oplysninger.
Okay?
Her. Præcis som før.
Skriv det ned, du lige fortalte os,
så kan du tage hjem.
Det var så det.
-I guder. -Ja.
Det var godt, vi opdagede det tidligt. Husker du sagen i King sidste år?
College-eleven og historielæreren?
Han sad fængslet en uge, før hun vedgik, hun løj.
-Sagsøgte han hende ikke? -Det mener jeg, jo.
Fuldt forståeligt.
Jeg har ondt af hende.
Tænk at give en lille pige hundemad.
Kan man ikke passe et barn, må man bruge kondom.
-Mand! -Såre simpelt.
-Mønter? -Åh gud.
Værsgo.
-Kører nogen dig hjem? -Jeg kan tage bussen.
-Vi vil gerne køre dig. -Nej, ellers tak.
-Må jeg tage det? -Ja, værsgo.
Stop en halv.
Hvad er det?
Det er ikke det, du sagde.
"Jeg drømte, jeg blev voldtaget.
Da jeg vågnede, virkede det så virkeligt, at jeg troede, det var sket."
Marie, hvad har du gang i?
Du sagde, du ikke blev voldtaget.
Du har lige sagt det.
Sæt dig ned. Sæt dig ned igen.
Nu skal du høre her.
Kriminalassistent Parkers og min opgave
er at passe på folk.
Det er sagen i en nøddeskal.
Tiden herinde med et vidne
kunne vi bruge ude på gaden og passe på folk.
Det hører med til jobbet, vi gør det gerne,
så længe tiden herinde bliver brugt fornuftigt.
På noget virkeligt.
Det her er ikke en god udnyttelse af vores tid.
Det er spild af tid.
-Jeg er ret sikker på, det skete. -Ret sikker eller sikker?
Måske fortrængte jeg det.
Marie.
Du er tydeligvis en begavet, ung kvinde.
Du må kunne se, at din måde at håndtere det på...
Du siger et og skriver noget andet.
Der er en voldtægtsmand, der er ingen.
Det er en drøm, det er et blackout.
Du har fortalt os fire forskellige versioner.
Uanset hvad sandheden er,
ved vi kun med sikkerhed, at du har fortalt os mindst tre løgne.
Hvad synes du, der bør ske
med en, som
lyver om den slags?
At jeg bør have hjælp?
Okay.
Okay, hvad?
Jeg skriver erklæringen nu.
Marie?
Hvad laver du?
Pas på, du ridser dø...
Vent nu lige lidt.
Jeg bakker bilen ud.
Lad mig hjælpe dig.
-Marie. -Som du hjalp med politiet?
Hvad mener du?
Jeg ved ikke, hvad du har hørt,
men jeg har ikke gjort eller sagt noget.
-Slip. -Hør nu.
Det lyder som en stor misforståelse.
Jeg fortalte kun politiet noget om din baggrund.
Jeg fortalte, hvor du har boet, og hvad du har oplevet. Ikke andet.
Måske sagde jeg, du har været følsom på det seneste, men det har du.
Nej, lad være med det.
Du skal ikke bare forsvinde. Jeg taler til dig. Du skal ikke stikke af.
Marie!
Marie.
Har du tid?
Jeg løj ikke.
Hvad mener du?
-Jeg talte sandt første gang. -Om at du var blevet voldtaget?
Var det sandt?
-Hvorfor sagde du så, du løj? -Det ved jeg ikke.
Jeg var træt, og de blev ved med at plage mig.
-Plage? -Ja.
De spurgte om det samme om og om igen.
Hvorfor halter din historie?
Hvorfor tror folk dig ikke? Er der en voldtægtsmand?
Jeg ville bare hjem.
Hvis der virkelig render en voldtægtsmand rundt,
må du rydde den misforståelse af vejen.
-Jeg skal på arbejde. -Marie. Det er vigtigt.
Vil du ændre din forklaring om, at du ændrede forklaring?
Ja.
Godt, så gør vi det igen.
Kriminalassistent Parker har fri.
-Kriminalassistent Rheinhart. -Hvordan går det?
Lad os gå lidt tilbage.
Hvorfor har du ændret mening?
Skete der noget, da du kom hjem i går?
Fik du ballade, fordi du løj?
-Nej. -Virkelig?
De to nedenunder, er det dine vejledere?
-Ja. -Ja.
De virkede ret sure.
Det forstår jeg godt.
De har brugt tid og energi på at tro, der skete noget forfærdeligt,
og opdager, det ikke skete.
Jeg mener...
Jeg kan huske, han lå ovenpå mig.
Marie.
Jeg ved, det er hårdt.
Og det beklager jeg,
men jeg må minde dig om, hvad der er sket.
Du har fortalt os, du løj.
Du har sagt, du fabrikerede beviser.
Du har svoret på det. Du skrev under på det.
I betragtning af det...
...hvorfor skal vi tro dig nu?
Jeg kan tage en løgnedetektortest.
Ja, det er rigtigt.
Det kan du.
Det er en mulighed.
Men hvis du tager den og dumper,
svarer det til at afgive falsk forklaring.
Det er kriminelt.
Så...
...skal vi gå ned til løgnedetektoren?
Eller vil du bare
få opklaret det her sammen med os?
Måske...
Måske blev jeg...
...hypnotiseret.
Ved du hvad? Lad os lave den løgnedetektortest.
Kom. Men du skal vide en ting, Marie.
Manden, som foretager den,
han vil ikke spørge:
"Blev du hypnotiseret til at tro, du blev voldtaget?"
"Drømte du om en voldtægt?"
Han vil stille dig ét spørgsmål:
"Blev du voldtaget?"
Ikke andet.
Og hvis dit svar viser sig at være løgn,
bliver jeg nødt til at anholde dig og sætte dig i fængsel.
Hvorfor det?
Falske forklaringer er ulovlige af en grund.
Det forhindrer os i at passe på folk. Derfor håndhæver og retsforfølger vi det.
Jeg formoder også, at dine boligforhold
med vejledere og fast indtægt
vil være tabt, hvis du bliver straffet, ikke?
Men, hvis du vil tage en løgnedetektortest,
er du velkommen.
Du skal kende risikoen.
Men...
...det bestemmer du selv.
Nå, skete der noget?
Nej.
Det hele var løgn.
Hun havde ikke regnet med, det blev så stort.
-Så vi lukker sagen. -Javel.
-Ring, hvis I har spørgsmål. -Ja, tak.
Hvorfor gjorde du det? Hvorfor skræmte du os?
Det er sygt, er det.
-Du er syg. -Du vidste, vi ville panikke.
Venner, prøv at sige, hvad I føler.
Jeg er vred.
-Forrådt. -Frastødt.
Vred. Meget, meget vred.
Marie, vil du sige noget?
Sindssygt.
-Amelia. -Nej. Okay? Bare nej.
Tekster af: Henriette Saffron