Serien bygger på ekte hendelser,
følger etterforskning av overgrep,
inneholder fremstillinger av seksuell vold og byr på sterke scener.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
LEILIGHETER FOR UTSATT UNGDOM
Her, det er vann.
Jeg skulle lage te, men du har ikke noe.
Kom igjen, skatt, ta litt.
Her kommer de. Hjelpen kommer.
Hei, kom inn. Jeg er Judith, Maries fostermor.
Vel, tidligere fostermor. Hun ringte meg, og jeg dro rett hit.
-Jeg er betjent Curran. -Ja, takk, kom inn.
-Takk. -Hun er her borte.
Marie, jeg er betjent Curran. Jeg skal hjelpe deg.
Kan du fortelle meg hva som skjedde?
Jeg ble voldtatt.
Ok.
Kan du fortelle alt som skjedde? Alt du husker.
Ok, jeg...
Jeg sov.
-Vet du hva klokken var? -Det var sent.
Jeg sovnet ikke før fire.
Så du var oppe sent. Var du ute?
Nei, jeg var her. Jeg la meg tidlig, men så ringte Connor, og vi snakket...
Er det en venn eller kjæreste?
-En venn. -Tidligere kjæreste.
Og hvor lenge snakket dere?
Et par timer.
-Og du sovnet? -Ja.
Hva skjedde da?
Så voldtok han meg.
Skatt, du må være mer spesifikk.
La oss gå tilbake til da han sto ved sengen din. Sa han noe?
Han sa at han ville drepe meg hvis jeg skrek.
Jeg sov da hun ringte.
-Hva heter du? -Ann.
Hun var veldig opprørt, så jeg ringte alarmsentralen.
Han tok noe ut av sekken sin og satte bind for øynene mine.
Noe mer?
Ja...
...et kondom.
Hva skjedde etter det?
Han bandt fast hendene mine. Nei...
Først bandt han fast hendene mine.
Med hva?
Skolisser.
Også fra sekken?
Nei, de var mine.
Hva skjedde etter det?
Og så?
Penetrerte han deg også analt?
Penetrerte han med penisen eller fingrene?
Ikke fingrene.
Da det var over, hva skjedde da?
Han la noe på magen min og tok bilde av det.
Du hadde fortsatt bind for øynene? Hvordan vet du at han tok bilde?
Fordi det var blitslys.
Og han sa at hvis jeg fortalte det til noen, ville han legge ut bildet.
Sa han noe mer?
Ja, han sa at det ikke var så bra som han hadde sett det for seg.
Kan du gi en fysisk beskrivelse av ham?
-Han hadde en maske, så jeg kan ikke... -Alt du husker vil hjelpe.
Var han kort eller høy?
Høy.
Rase?
-Hvit. -Øyne?
Jeg vet ikke...
lyse, ikke...
...brune.
Han hadde en grå genser.
Unnskyld meg. Hva skjer?
-Bor du her? -Jeg jobber der inne.
Vær så god.
Den er Maries. Jeg kjøpte den til henne. Hun har et sett...
-Ikke rør den. Beklager. -Unnskyld.
Jeg er rådgiveren hennes. Går det bra? Kom hit.
Jeg er lei meg for at dette skjedde. Kjempelei meg.
-Hei, Judith. -Hei, Becca.
Hva skjer?
Jeg har fått en første forklaring fra offeret. Hun er oppskaket.
Hei, Marie, jeg er Parker. Dette er Pruitt.
Vi tar oss av etterforskningen.
Jeg må dessverre stille deg noen spørsmål.
Jeg sa det til ham.
-Betjent Curran. -Bra. Han er dyktig.
Men jeg er hovedetterforsker, så jeg må høre det direkte fra deg.
Ok?
-Ok. -Vi må samle bevis for kriminallabben.
Er det greit?
Ok. La oss ta begynnelsen først.
Hva gjorde du i går før alt dette skjedde?
Jeg sov.
Og før det?
Jeg snakket i telefonen.
Ha det.
Hvis du skriker, dreper jeg deg.
Beklager å avbryte. For å være sikker, bindet og kondomet kom fra sekken hans,
men skolissene og kniven var din?
Skjønner. Hvor lenge varte overfallet?
Jeg vet ikke.
Og da det var over?
Han dro.
Takk, Marie.
Jeg må stille deg spørsmål på stasjonen senere.
Men nå må du på sykehuset. De må undersøke deg.
Ta med deg klesskifte.
Beklager, du kan ikke røre den nå.
Fortell etterforskerne hva de skal hente.
BEVIS
Ok, du kan snu deg.
Beklager, du er snart ferdig.
Igjen? Jeg sa det alt til politibetjenten. To betjenter.
Jeg vet det, beklager.
Vi trenger det til journalen vår.
Jeg sov.
Ingen tegn på innbrudd. Vi må anta at hun lot døren stå ulåst.
Trolig skyvedøren.
Kroppsvæsker?
To små flekker på lakenet. Et par løse hår på gulvet.
Fingeravtrykk?
To delvis avtrykk på skyvedøren. Ikke nok for fingeravtrykkssystemet.
Hva sa naboene?
Vi banker på dørene. Så langt ingenting.
Du bør dra.
-Jeg vil ikke forlate deg. -Nei, gå.
Det suger når ingen henter en fra skolen.
Vel...
Ok.
Jeg tar kontakt med deg snart.
Det blir totalt 12 sekretprøver.
Fire fra vagina, fire fra rektum og fire fra området imellom.
Jeg må også bruke et spekulum for å samle utflod fra vagina.
Jeg må spørre om du har hatt samleie med samtykke de siste 72 timene.
Sånn.
Nå skal jeg ta et fargestoff på kjønnsområdet ditt.
Det viser forskjellen på sunt vev og skadet vev.
Ikke ennå. Nesten ferdig. Én ting til.
Signaturen din, her og her.
Takk, dette er antibiotikaen din i tilfelle kjønnssykdommer.
Fire piller, ta dem samtidig med vann.
Dette er nødprevensjonen. Kun én, også med vann.
Hvis du opplever følgende;
usedvanlig mye blødning, utflod, kortpustethet, svelgeproblemer,
hudutslett, selvmordstanker...
Det står et nummer der, blant instruksjonene.
Hei, Marie, hvordan går det?
Jeg har hodepine.
Leit å høre.
Jeg prøver å få deg ut så fort som mulig.
Jeg vil gå gjennom hendelsen én gang til.
-Men jeg har fortalt alt. -Jeg vet at det er tungt.
Ofte, når et offer snakker om en forbrytelse, kommer nye detaljer fram.
Iblant viktige. Jeg vil finne denne fyren. Jeg vil at han skal betale for det.
Sørge for at han ikke gjør det igjen.
Så jeg trenger alle detaljene jeg kan få.
La oss ta det fra begynnelsen. Før overfallet.
Det var sent. Jeg lå i sengen. Jeg snakket med Connor.
Og rundt klokken fire sovnet jeg.
Skriker du, dreper jeg deg.
Hvordan vil du beskrive stemmen hans?
Jeg... Helt vanlig.
Ingen aksent eller definerende karakteristikk?
Nei, bare en stemme.
Ok.
Hva skjedde da?
Vent. Sa du hettegenser eller genser?
Hettegenser.
Du er sikker?
Jeg mener... ja.
Ok.
Og selve overfallet.
Penetrerte han deg vaginalt eller analt, eller begge deler?
Vaginalt.
Vent.
Fem minutter?
Rundt det, ja.
Ok. Og etter det?
Da dro han.
-Med en gang? -Ikke med en gang.
Han tok av bindet og pakket sakene sine.
Bindet og kondomet,
men han lot kniven og skolissene være igjen.
Så dro han.
Hva gjorde du da?
Så anropet til naboen kom etter at du hadde snakket med Judith?
Ja.
Og hvorfor ringte du henne?
-Hva? -Hvorfor ringte du Amelia også?
Å, hun... Fordi hun er vennen min.
Skjønner.
Ok, bare to ting til.
Dette er en medisinsk tillatelse.
Dermed får vi tilgang til informasjonen fra undersøkelsene de gjorde på Snohomish.
Dette er en vitneforklaring.
Du må bare skrive ned forklaringen du nettopp ga meg.
Hva...
Hele greien?
Ja, vi trenger det med dine egne ord.
Sir, min...
Beklager, jeg er kjempetrøtt, og jeg har utrolig vondt i hodet.
Ok.
Signer tillatelsen nå.
Ta forklaringen med hjem.
Bare fyll den ut i morgen eller i overmorgen,
og gi den til meg.
Ok.
Jeg er så lei meg.
Vi er alle her for deg.
Det er kjempeviktig at dere låser dørene deres.
Dere må låse dem.
Og vinduene.
Det må dere.
Dere må holde dere trygge.
Du kan bli så lenge du vil.
Ty sa at jeg trolig får en ny leilighet i morgen.
Så fort?
Jeg liker å ha deg som romkamerat.
-Ringer du til Connor? -Nei, fostermoren min.
Ikke hun som var her, men en annen, Colleen.
Hvor mange hadde du?
Omtrent en million.
Colleen var bra.
Hei.
Det er meg.
Så hvordan går det med henne?
Hun ble voldtatt.
I går. En fyr brøt seg inn.
Herregud, seriøst?
Hvordan går det med henne? Er hun skadet?
Hei.
Ikke bra.
LYNNWOOD BY
Herregud, skatt, jeg beklager.
-Det er greit. -Jeg ville ikke skremme deg.
Nei, det er greit.
Jeg bare...
Jeg... tar med noen greier opp.
Fant de deg et nytt sted?
Ja.
-Ja, oppe. -Å, det er bra.
Ja.
Vent et øyeblikk.
Hei, kom hit.
Hvordan har du det?
Greit.
Du vet at det er greit å ikke ha det greit.
Jeg vet det, jeg...
Jeg må pakke, og Ty lånte meg alle disse kassene,
og han må ha dem tilbake i ettermiddag, så...
Jeg prøver å kjappe meg.
Marie.
Marie, rolig.
Hvilke liker du?
Jeg ser etter de jeg hadde.
De var her.
Kanskje de ikke har dem lenger.
Unnskyld, vet du hvor de grønne lakenene med små tusenfryder er?
De var her.
Alt vi har står framme.
Dere hadde kjempemange for tre måneder siden. Kan du sjekke?
-Skatt, hun sa at alt står fremme. -Ja.
Det sier de på butikken min, men iblant er det én eller to igjen.
-Det er ikke nok å ha framme. -Vi gjør ikke det.
-Ta noen andre. -Jeg vil ikke ha noen andre.
-Jeg vil ha de jeg hadde. -Vel, de har ikke dem.
Kanskje de har det.
-Jeg ber deg om å sjekke. -Jeg vet hva som er der.
Jeg er der hele tiden. Det er bare mer av hva som er her ute.
-Du vil ikke sjekke engang? -Marie. Du er urimelig.
Er jeg det? Hva med henne?
-Jeg beklager. -Det er greit.
-Seriøst, tar du hennes parti? -Jeg tar ikke noens parti.
-La oss velge noen lakener og dra. -Jeg vil ikke ha disse, men mine lakener.
Var jeg deg, ville jeg aldri sett dem igjen.
Du er ikke meg.
Marie, kom igjen, skoene dine.
Det er greit.
-Skatt, det er helt nytt. -Det er greit.
-Marie, det er Ty. -Kom inn.
-Hei, Colleen. -Hei, Ty.
Hvordan går det, Marie?
Bra. Se, jeg har flyttet inn.
Marie, reis deg.
Trenger du noe mer nå?
Nei, det går bra. Takk.
-Du vet hvor du finner meg. -Greit, takk.
-Takk, Ty. -Ingen årsak.
Marie.
Skatt.
Hva kan jeg gjøre for deg? Hva trenger du?
Ingenting. Det går bra.
Skatt.
Det som skjedde med deg er en stor sak.
Jeg vil bare vite at du får støtten du trenger.
Jeg vil bare rydde bort alt.
-Du vil ikke snakke om det? -Jeg kan snakke om alt...
Jeg vil bare få dette gjort.
Greit.
-Ring meg om du trenger noe. -Ok, det skal jeg.
Hei, Judith, det er meg. Ja, jeg drar nå.
Ærlig talt aner jeg ikke hvordan hun har det.
Det virket...
som om det gikk greit.
Som om ingenting hadde skjedd.
Det var rart at jeg kom på besøk bare.
Barlow, jeg trenger en kopi av barne- og familietjenestemappen.
For voldtektsofferet ved Oakdale.
Greit, jeg fikser det.
LYNNWOOD POLITIAVDELING ROBERT PARKER
Parker.
Greit, sikkert.
Hvordan går det i dag?
Er det greit om dette blir mellom oss?
Ingen notater?
Det må være i fortrolighet. Jeg vil ikke at Marie skal høre det.
Det er greit.
Jeg er glad i henne. Hun var hos meg de to siste årene.
-Hun kom fra Colleen. -Hvem er Colleen?
En annen fostermor.
Marie var hos Colleen et par uker før hun kom til meg.
Er ikke det ganske kortvarig?
Det var et nødstilfelle. Hjemmet Marie var i før... Vel...
de måtte få henne ut.
Så hun dro til Colleen, men det var fullt. Hun kunne ikke bli langvarig.
-Så hun kom til deg. -Ja. Og hun var mitt første fosterbarn.
Jeg trodde de skulle gi meg et spedbarn. Jeg hadde babyseng og alt.
-Så dukker en 16-åring opp. -Det var vel en overraskelse?
Det var greit. Jeg elsker tenåringer.
Jeg jobber på rektorens kontor på en high school, så...
Jeg ser mange av dem hele dagen.
Skjønner.
Så, du vet, oppførselen hennes, det hun gjennomgikk, jeg kjente til det.
Det må ha gjort det lettere.
For meg, kanskje ikke for henne. Men jeg håper det.
Poenget mitt er at hun har hatt et vanskelig liv.
Og ikke bare i hjemmet hun kom fra, men også i noen av fosterhjemmene.
Har hun vært i situasjoner...
...med mishandling?
Noen, ja.
Og det skaper en veldig komplisert ung dame.
Hun har flyttet og er alene for første gang.
-Hvor lenge er det siden hun flyttet? -Et halvt år.
Og overgangen har vært tung?
Det er en forandring, og det er stressende. Så, ja.
Hun har krevd litt mer. Hun har utagert mer.
Hvordan da?
Det er en av avtalene med hotell og leie.
Det er upassende. Marie!
Marie.
Skatt, ro deg ned.
Marie, det holder.
Marie.
Gå ned fra bordet! Marie!
Marie, det er barn her, nå er det nok!
-Ned fra bordet. Nå! -Hva?
-Nå! -Hvorfor...
Mye jeg vil kalle "se på meg-oppførsel".
...gratulerer med dagen.
Det er greit.
Og ekstra sensitiv med det motsatte.
Normalt, med tanke på omstendighetene.
Ja, det høres ut som en stor forandring.
Jeg tror ikke hun var klar for den. Men hun insisterte, så jeg støttet henne.
Så i går ringte hun og fortalte meg hva som hadde skjedd.
-Voldtekten. -Ja.
Og jeg ble forferdet, sint, opprørt, urolig.
Alt sammen. Jeg dro rett dit, og...
Jeg vet ikke. Hele greien føltes...
feil.
Feil, hvordan?
Bare ikke riktig.
Hvordan hun oppførte seg og reagerte. Vel, du så henne.
Hun var vel likegyldig.
Jeg tror man kan ha en rekke ulike reaksjoner til sånt.
Jeg vet det, tro meg.
Jeg har min egen erfaring med det.
Din egen erfaring?
Jeg ble utsatt for et seksuelt overfall i 20-årene.
En fyr jeg gikk ut med.
-Leit å høre. -Takk.
Poenget er at jeg kan noe om dette.
Og med tanke på oppførselen hennes og alt annet, det føltes bare...
-Feil. -Og de rare detaljene.
Han tok med øyebind, men ingenting å binde henne med. Er en skolisse nok?
Og så det med at han tok bildet.
-Hva med det? -Vel...
Bare hypotetisk.
Si at hun har havnet i en situasjon med en gutt.
Og det er et kompromitterende bilde der ute, eller hun tror det kan være det.
Sier du at du tror Marie fant på overfallet?
Jeg trekker ingen slutninger, jeg bare...
Jeg våknet i morges med alle disse tingene i hodet mitt,
og jeg tenkte at dere burde få vite alt sammen.
Konteksten.
Kanskje jeg ikke ville ha ringt, men Colleen syntes også at det føltes rart.
Så begge tviler på Maries historie?
Ingen tvil. Jeg tenkte at siden jeg har følelsen...
...så var jeg kanskje forpliktet til å dele den med deg.
VITNEFORKLARING
Kan jeg gå nå?
Greit. Jeg følger deg ut.
La meg spørre deg om én ting, så jeg er sikker på at jeg forstår det.
I forklaringen din skrev du at du prøvde å ringe Connor,
så ringte du Judith,
-så frigjorde du deg selv. -Ja.
-I den rekkefølgen. -Ja.
Greit, takk igjen, Marie.
Vær så god.
Hun sa at du var den første hun ringte etter overfallet.
Hun sa det til meg også. Jeg var så lei meg.
Jeg sover ikke med telefonen på rommet.
-Så dere står hverandre nær? -Ja.
Venner, eller mer?
Venner. Vi var sammen, men...
Er dere seksuelt aktive?
Ikke... Nei.
Da hun ringte morgenen da overfallet skjedde, la hun igjen en beskjed?
-Hun la bare på. -Får jeg se det i anropsloggen din?
Så klart.
-Her er det. -Takk.
Og når var det du snakket med henne?
Hun ringte den kvelden.
22.48.
Og hva sa hun?
At hun hadde blitt voldtatt.
Sa hun noe mer spesifikt?
Ja, hun sa at hun våknet,
og at det var en mann med en kniv der.
Beskrev hun ham fysisk?
Men etter...
voldtekten...
Hun sa at han dro.
Sa hun hva som skjedde da?
Ja, hun var nok fortsatt...
bundet fast, så hun ringte med tærne.
Med tærne?
Er du sikker på det?
Ja, det var det hun sa.
Ringe med tærne.
Det er ikke en detalj man burde glemme.
De bevisene vi har: Skolissene er fra skoene hennes, kniven fra kjøkkenet.
Ingen tegn på innbrudd.
Ingen identifiserbare avtrykk. Ingen kroppsvæsker.
Her er mappen fra barne- og familietjenesten.
Flott, takk.
-Er den hennes? -Ja.
Jøss.
Herregud.
Marie?
Marie, hva gjør du?
Det er kokekar. De er støvsugere.
Beklager. Hvor skal de igjen?
Glem det. Rami.
Hallo.
Marie, det er Parker.
Å, hei.
Jeg lurer på om vi kan møtes igjen.
Hvorfor det?
Har jeg problemer?
Hva?
Hun spurte om hun hadde problemer.
Etter min mening, når noen spør "har jeg problemer"...
Ja.
Da pleier de å ha det.
Ok, jeg skal gå rett på sak.
Jeg fant noen uoverensstemmelser i dine forklaringer og noen av vitnene sine.
Jeg vet ikke noe om det.
Gå igjennom det. Si nøyaktig hvordan overfallet skjedde.
-Igjen? -Én gang til, ja.
Ok, jeg...
lå og sov i sengen.
Marie, jeg vil gå litt tilbake i tid og snakke om det som skjedde før dette.
Barne- og familietjenesten delte mappen din med oss.
-Hvorfor? -Vi vil få et klart bilde av hvem du er
utover dette overfallet, som person.
Å.
Du har gått gjennom mye.
Du er en skikkelig overlever.
Ingen far.
Upålitelig mor med lite greie kjærester.
Så fosterhjem som ofte ikke var mye bedre.
Iblant var det bra.
Poenget mitt er at du har gått gjennom vanskelige ting.
Jeg prøver å ikke se sånn på det. Jeg prøver å være så...
...glad som mulig.
-Så glad som mulig, så... -Jeg skjønner det. Så hjelp oss.
Det er uoverensstemmelser i historien din.
Når det gjelder anropene, har vi fire versjoner.
Bundet, ubundet, med hendene, med tærne...
-Jeg ringte med hendene. -Du sa tærne til Connor?
Jeg gjorde ikke...
-Kanskje. -Du sa at du ikke gjorde det.
Hva?
Jeg...
-Det er forvirrende. -For oss også.
Og vi er ikke de eneste.
Hva mener du?
Det er andre som ikke vet om det du fortalte oss om voldtekten...
om det er sannheten.
-Hvem? -Judith, for eksempel.
-Sa hun det? -Og Connors forklaring.
-Hva med den? -Den stemmer ikke overens med din.
Han kan versjonen du fortalte ham.
Så finner han ut at du sa noe annet til oss. Det blir vanskelig for ham å tro deg.
Sa han at han ikke tror på meg?
Hvorfor ville han si det?
Så er det åstedet. Vi fant ingen fysiske bevis på
at noen andre enn du var i leiligheten.
Men det var det.
Marie, jeg vil være helt tydelig på noe.
-Vi synes ikke du er en dårlig person. -Overhodet ikke.
Og jeg tror ikke dette var så nøye planlagt,
men med tanke på uoverensstemmelsene i historien din og mangelen på bevis,
er dette et puslespill det er vanskelig å sette sammen.
Nettopp, så...
Jeg skal fortelle en versjon som stemmer. Ok?
En ung dame, som har gått gjennom veldig mye fælt, bor alene for første gang.
Det er nettopp slutt med kjæresten. Hun føler seg isolert, ensom,
kanskje... impulsivt,
finner hun på noe uten å tenke gjennom det.
Noe som vil gi henne oppmerksomheten hun trenger.
For du har fått for lite av det i livet ditt. Jeg ser det.
Folk har ikke brydd seg om og beskyttet deg, og...
...det er ikke din skyld.
Så, Marie...
Fortell. Vi må vite det. Det er jobben vår.
Går det virkelig en voldtektsmann fri som vi bør lete etter?
Marie?
Marie, vi kan ikke gå herfra før du svarer.
Si det.
Nei.
Det var ingen voldtektsmann?
Ingen kom til leiligheten din?
Og...
...skolissene, kniven, du gjorde det?
Ok.
Takk, Marie.
Kan jeg gå nå?
Vi trenger en forklaring.
Greit.
Siden den andre forklaringen din allerede er i mappen, må du skrive en ny,
med denne nye informasjonen.
Ok?
Her. Samme opplegg. Skriv det du nettopp fortalte oss.
Og, ja, så kan du gå hjem.
Vel, det var det.
-Herregud. -Ja.
Jeg er glad for at vi fant det ut fort. Husker du saken i King-distriktet i fjor?
Collegestudenten og historieprofessoren?
Han satt en uke i fengsel før hun innrømte at hun løy.
Saksøkte han henne?
Jeg tror det, ja.
Ikke rart.
Men jeg føler med henne.
Herregud, hvem gir en liten jente hundemat?
Hvis du ikke kan ta deg av en unge, bruk kondom. Enkelt.
Mynter?
Å, herregud.
Her.
Får du skyss hjem?
Jeg tar bussen.
Sikker? Vi kan kjøre deg.
-Nei, det er greit. Kan jeg få disse? -Ja, de er dine.
Vent.
Hva er dette?
Dette er ikke hva du nettopp sa.
"Jeg drømte at jeg ble voldtatt.
Da jeg våknet, føltes det så ekte at jeg trodde det hadde skjedd."
Marie, hva skjer?
Du sa nettopp at det ikke var noen voldtekt.
Du sa det nettopp.
Sett deg ned. Kom igjen, sett deg igjen.
La meg forklare noe.
Vår jobb, min og Parkers jobb,
er å beskytte allmennheten.
Det er det hele.
Tid her med et vitne,
det er tid vi kunne brukt ute på gaten, for å holde folk trygge.
Det er en del av jobben, det er greit, vi gjør det gjerne.
Så lenge tiden her er verdifull.
Hvis det handler om noe ekte.
Dette er ikke verdifull bruk av tiden vår.
Dette er bortkastet tid for oss.
-Jeg er ganske sikker på at det skjedde. -Ganske sikker, eller sikker?
Kanskje jeg blokkerte det bort.
Marie.
Du er tydeligvis en smart, ung dame.
Du må forstå at måten du håndterer dette på...
Du sier noe, du skriver noe annet.
Det er en voldtektsmann, det er ikke det.
Det er en drøm, det er en blackout.
Du fortalte oss fire ulike versjoner.
Samme hva sannheten er nå,
så er det eneste vi vet sikkert nå at du har fortalt oss minst tre løgner.
Hva synes du bør skje...
...med en som...
...lyver om noe sånt?
Jeg burde få rådgivning?
Ok.
Ok, hva?
Ok, jeg skriver forklaringen nå.
Marie?
Hva gjør du?
Forsiktig, du vil skrape opp...
Vent litt, greit?
Jeg rygger ut bilen.
La meg hjelpe deg. Marie.
-Slik du hjalp meg med politiet? -Hva mener du?
Hva mener du?
Jeg vet ikke hva du ble fortalt eller hørte,
men jeg verken gjorde eller sa noe.
-Slipp. -Hør.
Dette høres ut som en misforståelse.
Jeg ga bare noe bakgrunnsinformasjon til politiet.
Jeg fortalte hvor du har vært og hva du har opplevd. Det er alt.
Jeg sa kanskje at du har vært litt sensitiv i det siste. Men det har du jo.
Ikke gjør det.
Ikke gjør et forsvinningsnummer. Vi har en samtale.
Ikke bare gå fra den.
Marie.
Kan vi snakke et øyeblikk?
Jeg løy ikke.
Hva mener du?
-Jeg sa sannheten første gangen. -Da du sa du ble voldtatt? Er det sant?
-Hvorfor sa du det motsatte til politiet? -Jeg vet ikke.
Jeg var kjempetrøtt, og de fortsatte å plage meg.
-Plage? -Ja.
De spurte om det samme igjen og igjen. "Hvorfor stemmer ikke historien?
Hvorfor tror ikke folk deg? Finnes det en voldtektsmann?" Jeg ville bare hjem.
Om en voldtektsmann går løs og du sa noe annet til politiet,
da må du fortelle dem det nå.
-Men jeg må på jobb. -Marie. Dette er viktig.
Du vil ta tilbake forklaringen som tar tilbake forklaringen.
Ja.
Greit, la oss gjøre det igjen.
Parker er ikke her i dag. Dette er betjent Rheinhart.
Hvordan går det, Marie?
Så la oss gå litt tilbake.
Fortell hva endringen skyldes.
Skjedde noe i går da du dro hjem?
Var de sure på deg fordi du løy?
-Nei. -Virkelig?
For de der nede, er de rådgiverne dine?
-Ja. -Ja.
De så ganske forbannede ut.
Og jeg forstår det.
De har brukt så mye tid og energi på dette fryktelige de trodde skjedde.
Så finner de ut det ikke skjedde.
Jeg mener...
Jeg husker at han var over meg.
Marie...
Jeg vet at dette er vanskelig, og jeg beklager det,
men jeg må minne deg på hva som har skjedd allerede.
Du har fortalt oss at du løy.
Du har sagt at du iscenesatte bevis. Du sverget på det. Du skrev under på det.
Med det tatt i betraktning... hvordan skal vi tro deg nå?
Jeg kan ta en løgndetektortest.
Ja, det stemmer, det kan du.
Det er en mulighet.
Men du må vite at hvis du tar den og ikke består,
da kalles det falsk forklaring. Det er en forbrytelse.
Så...
Vil du gå ned til løgndetektoren?
Eller vil du bare
finne ut av det med oss her?
Kanskje...
Kanskje jeg ble...
hypnotisert.
Vet du hva? Greit, vi tar løgndetektortesten.
La oss gå. Men her er greien, Marie.
Han som utfører testen, han vil ikke spørre:
"Ble du hypnotisert til å tro du ble voldtatt?"
"Drømte du om en voldtekt?"
Han vil stille deg ett spørsmål.
"Ble du voldtatt?"
Det er alt. Og hvis svaret ditt viser seg å være en løgn,
da blir jeg nødt til å arrestere deg og sette deg i fengsel.
Vent, hvorfor?
Det er en grunn til at falsk forklaring er ulovlig.
Det hemmer oss i å gjøre jobben vår, å holde folk trygge.
Derfor går vi til sak.
Jeg mistenker også at bosituasjonen din, med rådgiverne og pengestøtten, alt det...
Du mister det med et rulleblad, ikke sant?
Men som sagt, hvis du vil ta løgndetektortest, da får du det.
Du må kjenne risikoen.
Men, ja,
du bestemmer.
Så hva skjer?
Nei.
Fullstendig diktet opp.
Hun sier at hun ikke trodde det ville bli en så stor greie.
-Så vi lukker saken. -Greit.
-Ring meg hvis dere lurer på noe. -Ja, takk.
Hvorfor gjorde du det? Hvorfor skremme oss sånn?
-Det er sykt. Du er syk. -Du visste hvor redde vi ville bli.
Dere, la oss fokusere på følelser.
Jeg er sinna.
-Sveket. -Rystet.
Veldig, veldig sint.
Marie, vil du si noe?
Det er sprøtt.
-Amelia. -Nei. Ok? Bare nei.
Tekst: Knut Normann