Per què no va allà i truca al timbre?
Com és que ha vingut sol?
Tothom està de vacances.
Potser necessita una ordre judicial.
Tinc prou indicis, així que no cal. Gràcies.
- Però què fa? - És policia, sap el que es fa.
Oleg.
Oleg, no facis soroll.
Escolta'm.
Si ta mare es desperta, em veuré obligat a matar-la.
Ho entens? Ens hem d'ajudar l'un a l'altre.
Farem una petita excursió.
Posa't la jaqueta.
Va, dona't manya.
Oleg?
Oleg, no has de patir, sents?
Willy.
Harry?
Com has entrat?
El balcó estava obert.
Què vols? Què passa?
Crec que ja ho saps.
No.
Hem vingut a detenir-te.
Tu i qui més? Si estàs sol.
Estàs borratxo o què?
Marius Veland,
Camilla Loen,
Lisbeth Barli,
Barbara Svendsen.
No sé de què em parles!
- Emergències, digui? - Em dic Rakel Fauke.
Han segrestat el meu fill.
Pot explicar per què creu que l'han segrestat?
Algú ha estat al meu llit, i ell no hi és, així que l'han segrestat.
I s'ha posat el jersei del Rosenborg. Odia aquell jersei.
No se l'hauria posat si no fos per avisar-me que passava alguna cosa.
Un jersei no té per què indicar que…
Miri, he sigut policia.
Conec el protocol per denunciar una desaparició,
i sé que algú se l'ha emportat.
Bé, però només amb això…
Sí, ho ha fet per avisar-me que alguna cosa no va bé!
No ens hauries d'haver entregat el dit de la Lisbeth.
Als excrements de sota l'ungla hi vam trobar unes llavors.
Les llavors de fonoll del Cafè del Teatre.
On vas esmorzar el dia que va desaparèixer la Lisbeth.
El problema és que tarda mínim dotze hores
des que et menges una llavor fins que arriba al final del còlon.
Tant se val que et follés amb el dit,
les llavors van arribar sota l'ungla després que desaparegués.
I això què vol dir?
Que la vas matar, li vas tallar el dit
i te'l vas ficar al cul abans que vinguéssim.
D'això en diem prova forense.
D'acord. Prova forense.
I és un fet concret i irrefutable, no?
D'acord.
Vaig pensar que vindríeu amb un gos.
Se'm va ocórrer que era el millor lloc on amagar el dit.
Intel·ligent.
També hi havia un cert sentimentalisme.
La foto.
No vaig fixar-me que era de la plaça Staromák.
Però avui he vist una altra foto amb les mateixes torres.
El Martin Aminov buscava dones allà. Dones que li donessin diners.
La teva dona, per exemple.
Llavors ho he entès tot.
Vas descobrir que la Lisbeth va començar una relació amb l'Aminov
durant la vostra lluna de mel a Praga, no?
Volies venjança.
Venjança per a tots dos.
Vaig saber que la Lisbeth va tenir…
una curta relació amb ell.
Però me'n vaig assabentar quan vam reformar el pis.
Vaig trobar aquestes dues cartes.
"Estimada meva. Llum de la meva vida.
No paro de pensar en tu.
El pròxim cop farem l'amor en un llit, no en un amagatall.
Mereixes més del que m'expliques.
Un matrimoni per pura conveniència i una vida sense amor.
Com et deia, m'he enganxat els dits fent negocis.
Necessito que em deixis més diners, per poder-me refer.
Quan s'hagi solucionat, vindré a buscar-te.
El meu número de compte és darrere la foto."
El recordava de Praga, de fa quatre anys.
Va venir a vendre'ns penjolls amb diamants en forma d'estrella.
Ens va donar una targeta amb l'adreça, per si volíem comprar-li res.
¿Què creus que se sent quan t'adones que la persona que estimes
no només et traeix, sinó que és incapaç d'estimar-te?
I l'altra carta?
La va escriure ella.
Tenia segell de Txèquia.
La van retornar perquè l'adreça era incorrecta.
"Estimat Martin. Fa molt que no sé res de tu.
Espero que els diners t'hagin ajudat.
Encara no te'm puc treure del cap.
Quan faig l'amor amb el meu marit, imagino que ets tu.
On ets?"
Però això no era el pitjor. El pitjor va ser la data.
Perquè l'havia enviat…
el febrer.
D'aquest any.
Què volies que fes?
Vas orquestrar l'assassinat de la teva dona.
Per inculpar-lo a ell.
Com un bon director de teatre.
Però primer l'havia de trobar.
- No el conec. - D'acord.
Quan vaig dir que buscava diamants en forma d'estrella
i l'hotel on em quedava,
només va ser qüestió d'esperar.
Li vaig dir que necessitava un home
que m'aconseguís diamants i armes,
sense intermediaris.
I vam acordar que vindria a Oslo
i deixaria el material al parc de Frogner cada cinc dies.
Així sabies que ell seria aquí i no tindria coartada per als assassinats.
Ho vas repetir quatre cops.
Vas gravar cintes que deixaves a les escenes dels crims.
Una creu en forma de pentacle.
Fes-me una pregunta i te la respondré.
I ens vas enviar el dit de la teva dona.
Per què ho vas fer tan complicat?
Necessitava un boc expiatori.
Si el cas no es resolia i la Lisbeth desapareixia,
tothom em culparia a mi.
Oi? Perquè sempre és el marit.
On és ella?
Tu diràs.
Molt bé.
Seu i abaixa això. Llença-ho!
Llença-ho!
Seu!
Ella també va reaccionar així.
Soc un simple home que va seguir el que li manava el cor.
Però em pots dir quin cor està més esguerrat?
¿El cor que no pot deixar d'estimar
o el cor incapaç de retornar l'amor que rep?
On és?
Aquí.
No ha sortit d'aquí.
Això és el que no entens, perquè és en un lloc que només jo conec.
Un lloc que només és per a ella i per a mi.
I la vull aquí per sempre.
L'he conservat en alcohol.
El problema és que ho he volgut tornar a provar.
Però ella no ho entén.
Què estàs dient?
D'acord, aixeca't.
- Què estàs…? - Dic que t'aixequis!
Gira't.
La nova Lisbeth…
va entrar en pànic.
Va amenaçar de carregar-s'ho tot, igual que tu.
Hòstia.
No és preciosa?
Eh?
Mira-la.
Ajupe't!
Escolta.
Aquest espectacle mereix un bon final.
El públic no acceptaria
que t'acompanyés en silenci a la comissaria.
Necessita un final feliç.
Si no hi ha un final feliç, el creo jo.
És el meu lema de vida.
En aquest cas…
el lema de mort.
Comptem fins a… cinc.
Estàs fatal.
Quatre.
Què collons vols?
No és la teva feina, el problema. Ets tu.
Tres.
Tu i jo teníem un acord.
- Dos, Helge! - Dos.
Soc jo.
Si us plau, que algú m'ajudi!
Truqueu a una ambulància!
Déu meu, què ha fet?
S'ha buscat ell mateix un final feliç.
- Sí? - En sabeu res?
- Del Harry? No. - D'acord.
Què coi estàs fent, Tom?
- Avisa'm si contacta amb vosaltres. - No…
Vull anar a casa.
ESPEREU
TRUCADA PERDUDA
OBRE LA BÚSTIA DE VEU, HARRY.
Merda.
- Hola? - Soc el Harry.
- T'he estat trucant. - No tinc el meu mòbil.
- L'Oleg és amb tu? - No, no hi és.
Soc a la comissaria ara mateix.
No em volen creure, però jo sé que l'han segrestat.
El trobaré, sents?
Què? On ets?
- Ves-te'n a casa. - Però, Harry, no puc…
Ves a casa i tanca amb clau. La comissaria no és segura.
Fes-me cas. M'has de creure, sents?
Ves-te'n a casa, de debò.
Està bé per tornar a casa?
Ei, Harry.
L'Oleg i jo ens preguntem on ets.
Si el toques, et mato.
On sou?
La pregunta és: on ets tu?
Què vols?
Vull arreglar les coses.
Encara no és massa tard.
Tom, escolta…
Dona'm l'adreça.
Tom, si us plau.
Si us plau?
Et vaig fer una oferta que et canviaria la vida
i tu vas i fas això.
És culpa teva.
Saps quin so fa quan li talles el coll a algú?
El ganivet contra el cartílag.
Després, un so sibilant.
Tom.
Sona com quan ets al dentista. És quan talles la tràquea.
La residència d'estudiants, habitació 406.
La residència d'estudiants. D'acord.
L'Oleg i jo ara venim.
Arribem en vint minuts.
Deixa la porta oberta. Seieu a terra amb les mans al cap.
Tom.
Tom!
Merda.
Hòstia, para de plorar!
Cançons d'Iggy Pop que comencin amb 'c'.
No, no em ve de gust.
"China Girl".
Ara no.
T'ajudarà.
"Candy".
"Cry for Love".
"China Girl".
Ja l'has dit.
N'hi ha dues versions.
"Cold Metal".
Respira.
Ensenya les mans, que les vegi.
Oleg, estàs bé?
És clar, que està bé.
Estàs bé?
- Ho sento. - No.
Queda't aquí. Què cony és això?
T'he dit que us poséssiu dins.
De les manilles i l'habitació.
Escup-les!
Crec que hauràs de canviar de pla.
Què cony dius?
Suposo que ens volies matar a dins de l'habitació.
Que semblés que li havia disparat a ell i després a mi.
Et sona? No és el que li vas fer a l'Ellen?
T'has oblidat que t'acaba de deixar la nòvia
i que has segrestat el seu fill venint aquí.
El trobaran al teu costat,
i tindràs això a la butxaca.
No…
Sabia que ens trobaries.
Només havia de fer que fos complicat perquè no sospitessis.
Para! Oleg.
Torna o disparo al Harry.
La merda de l'estiu és que gairebé tothom és de vacances, no?
Què dius, ara?
Tot s'allarga, com, per exemple, treure les càmeres de vigilància d'aquí.
He trucat a l'Otto. El pots saludar.
T'està gravant.
Estàs acabat.
Dona'm la pistola.
La càmera només mostra que he detingut un company que s'ha tornat boig
i ha segrestat un detingut.
Acabes de confessar davant de càmera.
Au, calla, Aminov. Què dius? Si no hi ha micros.
Ei, tracta'l bé.
Calla.
Prem el botó.
Estàs acabat, Tom. S'està gravant tot.
No hi ha càmeres a l'ascensor.
Cap a dins!
A dins, he dit!
He trobat la pistola, Harry.
L'he llençat a les escombraries.
Cap a dins.
Corre!
Té, obre-les.
Que ben jugat, allò de la clau.
No!
- Deixa'l! - Pareu l'ascensor.
Harry, ajuda'm!
Harry!
El mataré, Harry.
Oleg!
Va, Harry. Fes pujar l'ascensor o li rebento el cap.
Deixa'm!
Harry, per favor!
Para l'ascensor.
No!
- Estàs bé? - Sí.
- No t'havies empassat la clau? - No, era la de les golfes.
Ens està seguint!
D'acord, torneu a pujar cap a dalt i pareu entre dues plantes.
Tornaré, t'ho juro. Tornaré.
- Mama. - Déu meu.
Amor meu.
Estàs bé?
- Segur? - Sí.
S'ha acabat?
Per ara, sí.
D'acord.
Has tingut por?
No, perquè hi era el Harry.
Bé, he de…
Me n'he d'anar.
Segur?
Esteu millor sense mi.
Crec que això ho puc decidir jo.
Torna quan acabis.
D'acord.
Us trucaré. Intentaré trucar quan…
Bé.
Sí, els forenses ho volen així.
Hem pogut identificar el cos que hi havia al pis,
és la Toya Harang.
- Møller. - Bona nit, cap.
No saps quina una t'espera. N'ets conscient?
Tots els mitjans voldran entrevistar-te.
Fins i tot de l'estranger. El cas ha arribat a Amèrica i tot.
Ja. Crec que sobreviuré.
Bé, el Martin Aminov torna a ser a la cel·la.
Hem pensat que estaria més segur allà fins que demà sapiguem més coses.
Una cosa més.
"Character".
Digueu-li al Harry.
Sí, és una cançó d'Iggy Pop, cap.
Ah, d'acord.
Ah, i el teu amic Eikeland també estava detingut,
però ja l'hem deixat marxar.
Està bé.
Si no ho dius a ningú,
és possible que tingués una mica d'alcohol a la sang.
He parlat amb el Departament d'Interior,
i creuen que les gravacions de la residència d'estudiants
i les declaracions de l'Aminov i l'Oleg seran més que suficients.
No tindràs problemes per la mort del Waaler.
Però no et puc prometre què farà la Sjølid per haver tret l'Aminov de la cel·la
i haver entrat al pis del Willy Barli.
T'he de deixar, cap.
Maya, digui?
Hola, soc el Harry Hole.
Espera. No em diguis on ets.
- Potser tinc el mòbil punxat. - Segur que sí.
Perdona, no sabia què fer. M'han amenaçat de matar mon germà.
Sí, pensava que seria alguna cosa així.
Però encara pots arreglar-ho.
Et donaré una història que pot publicar l'Aftenposten.
Però només si em passa alguna cosa a mi o a la gent que estimo.
D'acord?
D'acord.
I si tens el telèfon punxat, això ja ho sap tothom.
La causa de la mort és clara, però no entenc les apunyalades.
Deu haver estat el cisell.
Però sembla que hagin estat post mortem.
És com si li haguessin clavat un ganivet girat.
Necessito una explicació.
De per què vaig endur-me l'Aminov o per què vaig entrar al pis del Barli?
No, home!
No dic això.
Més aviat…
la idea.
Com vas saber que no era un assassí en sèrie típic?
Gràcies.
No em refereixo a les proves,
sinó, més aviat, a la idea.
¿Sabies que el Duke Ellington demanava als seus afinadors
que no li afinessin el piano en el to perfecte?
No.
El repartidor assassí estava massa ben afinat.
Semblava cert, però no genuí.
Estava equivocada, Harry.
Ho sento molt.
Bé.
El que volia dir-te,
és que no firmaré la teva carta de dimissió.
No?
No sembles gaire entusiasmat.
Tens alguna altra oferta?
Sí, dues.
De qui?
L'Øystein Eikeland vol que portem el taxi junts.
I l'altra?
No ha quallat.
La veritat és que et necessitem.
Et necessito.
D'acord.
Seria molt ingenu pensar
que el Waaler era l'únic policia involucrat en tot això.
M'agradaria que ens ajudessis a trobar qui hi ha darrere.
No sé si jo…
Ningú no vol acusar els seus propis companys, ho sé.
Però dependràs només de mi, això t'ho puc prometre.
Sí?
Però això implica que quan escriguis els informes
i parlis amb la premsa,
hem de mantenir en secret que el Waaler feia contraban d'armes.
Sé que és molta cosa, així que decideix lliurement.
D'acord.
Si al final decideixes ser taxista,
¿recordes si el Waaler va dir res
sobre qui podria estar-hi involucrat?
Va mencionar cap nom?
Res que ens pugui ser útil?
No.
Bona feina amb el Barli.
Sempre és el marit.
Necessitava un boc expiatori.
Si el cas no es resolia
i la Lisbeth desapareixia, tothom em culparia a mi.
A mi em sembla que li diu que li dispararà.
Soc jo.
Oi? Sempre és el marit.
Ei.
Hola, soc jo.
Tinc una cosa que he de fer.
Et va bé quedar per sopar?
Sí, cap problema.
T'estimo.
I tu m'estimes a mi.
Sí, t'estimo.
La Beate Lønn n'està segura?
Del marit no vam sospitar mai,
i és el primer cop que la Beate el veu, i n'està segura.
Sí?
Què passa?
Va matar la seva dona.
Fa cinc anys, va anar al banc on treballava i li va disparar al cap.
Va atracar un banc per matar la seva dona?
- Va muntar tota una… - Una farsa, sí, com el Willy Barli.
Van intentar-nos fer buscar una altra cosa.
Un assassí en sèrie i un atracador.
El número que ha marcat no existeix.
I ara què fem?
Ara hem de passar totalment desapercebuts.
I, després, ja tornarem.
BASADA EN LA NOVEL·LA L'ESTRELLA DEL DIABLE, DE JO NESBØ
STRÖMSTAD, SUÈCIA
Sí, és el Tom Waaler. Va créixer aquí al costat.
Es coneixien?
Recordo que em feia pena.
El seu pare li pegava a casa i…
Es deia que potser no era tot el que li feia.
Diria que el pare era paleta i estava a l'atur.
Bevia molt, i…
No recordo gaire cosa més.
Està bé.
Va dir que vostè, el Solo, era amic seu.
Bé, és cert que em diuen Solo, pel nom de la botiga, però…
el Tom Waaler i jo mai vam ser amics.
La veritat és que no tenia amics.
Cap?
No.
En realitat no sé ben bé per què. El recordo bon noi, però…
Dels que ajuden senyores a creuar el carrer.
Un nen educat, però…
Sempre anava sol.
Era una mica estrany i…
I també…
Va ser una mica rara…
la mort del seu pare.
Va ser un accident estrany a casa seva.
Ah, sí?
Bé…
Una cosa és caure perquè vas borratxo, però…
just damunt del ganivet que portava?
Bé.
Gràcies.
Subtítols: Albert Vilalta portava?