Tak kam vyrazíme?
Neslyšel jsem tě. Cos říkala?
No kam vyrazíme?
Samozřejmě na Havaj.
Zvaž to. Dost.
Můžeš přestat a poslouchat?
Že se lidé zotavují na pláži, má důvod.
Budeš nadávat, že písek vleze všude.
- Budu šťastnej. - A na tom záleží především.
NAVŽDY S TEBOU?
Dělej, dědo!
Skalnaté hory jsou útulné. Zima tam není štiplavá. Je hřejivá.
Zima je prostě zima, Joan.
Na takovém místě můžeš žít navěky.
V Naples je dneska 29 stupňů.
V Itálii?
- Na Floridě. - My se na Floridu nehodíme, Larry.
Ježíši, Joan. To zní tak povýšeně.
Na Floridu se nehodíme.
Zníš úplně jako Karen.
Karen je moje kamarádka a není na tom dobře.
Nemusíme snad z lidí dělat svatoušky jen proto, že umírají.
Prokrista, Larry.
Hele, jsou tam hory, led a sníh.
Tolik věcí, na které můžeš nadávat. Budeš si libovat.
Já si v nadávání nelibuju. V něčem takovém si lidi nelibují.
Nechci se hádat. Dneska je významný den.
Na takových akcích lidi umírají. Bylo to na internetu.
- Je to oslava na prozrazení pohlaví. - Chápu, že nestojí o překvapení,
- ale důvod k oslavě to není. - Můžeme jim to dopřát?
Jednou z mých životních radostí bylo užívat si překvapení.
- Pamatuješ… - Dneska je vše jedna velká oslava.
…jak sis byl jistý, že Zach bude holka?
- Ze všeho je haló. - Jen nerad slavíš.
Ne, prostě se nerad bavíš.
- Slaví i vychození školky. - Jsi šťastný, jen když jsi nešťastný.
Je jim pět. Nemají o ničem páru.
- Můžeme si to prostě užít? Jo? - Ale musejí mít velkou oslavu.
- Velkou oslavu. - Larry!
Nemůžeme si to prostě užít?
Debile!
Užívám si to. Užívám si to.
Joan.
- Říct jim to musíme. - Já vím.
Jen dneska ještě ne.
- Same, vezmeš balónky? - Já tě slyšel. Beru balónky.
- Jsme tu zas. - Larry, jak je?
- Ahoj. Sluší ti to. - Jsme tu zas. Ta doprava, neuvě…
- Jak je, zlato? - Děkuju, mami.
- Ahoj. - Babi!
Moc ráda vás vidím.
KLUK, NEBO HOLKA?
Dáme si dort?
- Same, balónky. - Mám je v ruce!
Dík za pomoc, dědo.
- Tohle bude kluk. - Jak to víš?
Protože je tak nízko. Kluk.
Oslavíte 65 let od svatby. Máte nějaké tipy?
Zkus prasknout balónek, a nezjistíš to!
Babi, ve sklepě jsme našli krabici tvých starých fotek.
Díky, drahoušku.
- Kdo to je? - Děda byl v armádě?
Ne, miláčku. To byl babiččin nechutně atraktivní první manžel.
- Bože, to je švihák. - Proč bys ho měnila za dědu?
Ne, drahoušku. Luke byl voják a padl ve válce.
Larry, tys měl vážně kliku.
Určitě by byl dobrý táta.
Tak biologie nefunguje.
Larry?
Jen si dělá srandu.
Zmlkni, Zachu.
- Je ti dobře? - Tati?
- Larry!
Larry!
Hádám, že jste to nečekal.
Co se to ksakru děje? Kde je Joan?
Dámy a pánové, dojeli jsme na rozcestí.
Prosíme, vystupte. Věčnost už čeká.
Já si lístek nekupovala.
Zřejmě ta operace nedopadla.
Pozor na cestu. Dezorientace je normální.
Nově mrtví ze Severní Ameriky dorazili na rozcestí 301.
Co se to děje?
Veškerá zábava středověku, ale žádná lepra. Pojďte.
Chcete pařit? Celou noc, neustále.
Čau kámo, ty budeš novej.
- Kde jsem? - Jessica?
Ještě nenavázal kontakt.
Jessica?
- Co to je? - Váš PK se vás brzy ujme.
- Vítejte, Sandro. - Pomůžete mi?
Váš PK se vás brzy ujme.
- Vy jste PK? - Ano, ale ne vaše.
- Pojďte. - Jessica?
Poslední výzva pro Svět roklí 174.
Zdravím. Vy tu pracujete?
Ne, drahoušku. Sedím tu jen tak z plezíru.
Poslouchejte. Myslím, že mě unesli.
Neunesli vás.
Tak kde je má rodina? A Joan? Kde to jsem?
Jste na rozcestí. Váš PK…
…se mě brzy ujme. Jo.
Další vlak přijede za 15 minut.
Poslední vlak z rozcestí 301 odjíždí za pět minut.
Jill, tohle vůbec nevnímejte. Vím, co potřebujete, Jill.
Chcete jen bednu chardonnay a bazén.
Chardonnay já můžu.
Tak to mám věčnost přesně pro vás.
Dobře.
Jo. Dobře.
Pořád rovně.
Pardon.
Ty jedna mrcho.
Larry Cutler?
Je tu někde Larry Cutler?
- To jsem já. - Larry?
- Tady. - Zdravíčko. Moc se omlouvám.
Poslali mě k úplně jiný bráně.
Kdo jste?
Jsem Anna, vaše PK.
- Co to znamená? - Vaše posmrtná koordinátorka.
To neexistuje.
Zesnul jste, Larry.
Ne.
Jste mrtvý.
Ne, nejsem. Praštil jsem se do hlavy. A…
Bude to holka.
Pojďte.
Poslouchejte. Seděl jsem se svou rodinou
- a pak jsem… - Umřel.
Ne. Ať se snažíte tvr…
Nebolí to. Zvláštní.
Koukněte, Larry.
Jak je to možný?
Tady se vám vrátí podoba z nejšťastnější životní fáze. Věk může být jakýkoli.
Proto tu je plno 10letých kluků, ale nijak moc teenagerů.
Sakra. Joan, moje manželka. Musím se vrátit.
Má to i pozitiva. Zase vám funguje penis.
- Čau Anno. - Můj…
Můj penis fungoval vždycky.
Tady se stydět nemusíte. Jsme otrlí.
Jo. Kdybych byl mrtvý, fakt bych neřešil funkčnost svého…
Penisu.
Nestyděl bych se a nebyl na vás naštvaný, protože v ráji člověk naštvaný být nemá.
Tam dole vám tvrdí takový blbosti.
Larry, co je to duše?
Nevím. Řekl bych, že ideální verze sama sebe.
Ne. Jste to prostě vy.
Ne, to je blbost.
Jestli jste byl často naštvaný za života, budete i po smrti. Býval jste naštvaný?
Hele, má žena mě potřebuje.
Tak to bohužel nechodí.
Vzbuď se, Larry. Dělej, chlape.
SVĚT MĚST NIKDY NESPÍ
Co to sakra bylo?
Ve snu byste tu bolest necítil.
Já to necítil.
Vám dědům obvykle zvedne náladu to s penisem.
Musím mluvit s Bohem. Tohle si přeju.
- Mluvit se šéfem. - Aha, jste tahle sorta.
Proč jste to neřekl hned? Máme od každé věčnosti něco.
Nový zákon, Starý zákon? Hinduismus, buddhismus?
- Vyberte si. - Cože, Bůh není?
Nevím. Ale po pár stech letech na jedné z těch věčností
ani nepoznáte rozdíl.
Pro koho pracujete?
Pro Franka.
A pro koho pracuje Frank?
Frank pracuje pro Toma. Co na tom záleží? Ty jo.
Nemáme čas. Mám ještě další klienty, Larry. Prosím.
Fajn. Omlouvám se, že jsem měl za to, že se ráj trochu míň podobá životu.
Tohle není ráj. Jen přestupní stanice mezi životem a věčností.
Vysloužil jste si život na věčnosti.
- Vážně? - To jen tak říkáme.
Na věčnost má nárok každý.
Hodní, zlí i oškliví.
- A že máme žít příkladně, jsou jen kecy? - Bohužel jo.
- Uprchlík z rudé brány. - Dost!
- Ne! - Držte se dál.
- To nic. - Nechte mě!
Jen neprobíhejte žádnou rudou bránou.
Zpátky se nevrátím. Nedám to.
Pojď.
- Nechte mě. - Larry, pohyb!
Poslední výzva pro Svět velehor 234.
Tady budu bydlet?
Jen než si vyberete vhodnou věčnost.
Ale k tomu se dostaneme.
SVĚT KATOLÍKŮ CO JE ŽIVOT BEZ VINY?
- Hodilo by se to teď. Jsem mrtvý. - No vidíte. Smíření.
Ve skříni máte své oblíbené oblečení, jestli se chcete mrknout.
Anno?
Byl v Irsku po roce 1840 hladomor v důsledku plísně bramborové
a britského exportu zbylé potravy?
No, tak tady není.
IRSKÝ VENKOV NYNÍ BEZ HLADOMORU
Nechtěl jste někdy být kapitánem…
Nesnášíte oblečení, ale potřebujete ho, aby vám bylo teplo?
Zde ve Světě nudistů 454 je stále vlahých 22 stupňů.
Vypadáš dobře, Jime.
Selhává mu srdce.
Odsávání, sakra.
Ztratili jsme ho.
SVĚT LÉKAŘŮ PRAXE NETŘEBA
Ale našla jsi mě.
Pokud jste zemřeli násilně, obraťte se na naše posmrtné konzultanty.
SVĚT KAPITALISTŮ
No, na vysoký jsem experimentoval.
SVĚT BEZ MUŽŮ NA MUŽE UŽ NENARAZÍTE
DOČASNĚ UZAVŘENO 443 PLNĚ OBSAZENO – BRZY OTEVŘEME 444
Nazdárek.
Zdravím.
To jsou zmatky, co?
To vážně ano.
Pardon, jsem ženatý.
Co kdybych vám řekla, že vás můžu dostat na nejatraktivnější věčnost…
Marge. Znáš nařízení. V baru je prodej zakázaný.
SVĚT JÍDLA
SVĚT SATANISMU 666
Něco ostřejšího, prosím.
První den?
Co jste zač? Anděl nebo tak?
Ne, to ne.
Já jsem barman.
A sakra. Musím si tu sehnat práci?
Jen jestli chcete zůstat.
Jak to vidíte, kam odtud půjdete?
To já nevím. Asi někam, kde je slunečno a pláž.
Mojí ženě by se to ale nezamlouvalo, nemůžu se zdržet.
Prošel s vámi váš PK pravidla?
Ne, moje PK měla naspěch.
Podstatný je, že zvolenou věčnost už si pak nemůžete změnit.
Ani navštěvovat jiný věčnosti. Nic.
Věčnost je věčnost.
Je navěky.
Co udělají, když pravidla poruším? Znova mě zabijou?
To už nejde. Ale když porušíte pravidlo,
přetáhnete lhůtu nebo zkusíte přejít do jiné věčnosti,
pošlou vás do prázdnoty.
- Něco jako peklo? - Má to do něj blízko.
Nic než čerň, na věčnost.
Moje manželka má rakovinu. V konečném stadiu.
To mě mrzí.
Na smrti je nejhorší ten pocit viny vůči pozůstalým.
Slíbil jsem jí, že se o ni vždycky postarám.
Teď je nemocná a je na všechno sama.
Naředil byste mi to?
Je to naprosto odporný.
Dobré jitro, ospalče.
Dobré jitro, zlato.
Co to sakra je?
Jak ses sem dostala?
- Copak si nevzpomínáš? - Na co?
Ne, my dva ne. Nebo jo?
Dělám si srandu. Mám klíč.
- Proč máš klíč? - To neřeš.
Včera jsi to zřejmě pěkně roztočil.
Jsem mrtvej. Kocovinu bych tu nečekal.
No že jo? Je to častá mylná představa.
Mám dotaz.
Spusť.
Každý, kdo tu pracuje, nechce odejít na věčnost. Proč?
Někteří lidé nepřijali smrt
a jiní čekají na své blízké.
A další se ještě nerozhodli. Ti jsou nejhorší.
Proč jsi zůstala ty?
To si necháme na jindy.
Pověz.
Kam půjdeš? Rozhodl ses?
Ne. Potřebuju zjistit, jak je na tom Joan.
Jak poznám, kolik času jí zbývá?
Je mi líto, tak to nefunguje. To nemůžu.
Takže to o shlížení shora jsou jen kecy?
Jsi naštvanej?
- Nejsem. - Vypadáš.
Co ti, kdo umřeli přede mnou? Kde mám rodiče? Můžu je vidět?
Samozřejmě za nima můžeš. Ale pak bys…
- Byl bych už s rodiči věčně. - Věčně.
Proto obvykle doporučujeme soustředit se na sebe.
A mít na paměti, že se tady každému daří dost dobře. Rozumíš?
Joan si smrt vždycky představovala jako další překvapení, co čeká za rohem.
Překvapení milovala.
- Nebyla ale knihovnice? - I ty můžou mít rády překvapení.
Kdybych chtěl počkat, co mám udělat? Získat práci? Být barman?
Ne. To určitě. Jde o práci v úklidu.
- Umíš prát prádlo? - Jo.
Aspoň že pokoj ujde.
Jo. Ale ten je pro klienty.
Když se nerozhodneš, musíš jít…
Vždyť peklo prý není.
Do suterénu.
Tam jsou pokoje zařízené účelněji.
Ježíš, a ty hned do pekla.
- Nesnášíte lidi? Svět poustevníků. - Zdravím. Pardon…
SVĚT ARISTOKRACIE
SVĚT STUDIA 54
Dáte si do nosánku? A vy?
ODJEZDY VLAKŮ
NEBESKÉ BRÁNY – PLÁŽ
VESMÍR – KASINA
JÍDLO – HINDUISMUS
Poslední výzva pro Svět kovbojů 167.
Kuřivo, pane?
SVĚT KUŘÁKŮ
RAK UŽ VÁS NEZABIJE
Může tu být zítra.
Nebo může vydržet dalších šest nebo sedm měsíců?
Mohl bych pro ni všechno nachystat.
A ty bys dohlédla na to, aby se jí to líbilo a cítila se jako doma.
Larry, to je ale romantický.
- Asi trochu jo. - Ohromně.
- Dovedu být romantik. - To…
- Protože vím, co a jak má ráda. - To teda jo.
MILÁ JO, VÍM, ŽE NEMŮŽU… ALE DOUFÁM, ŽE TY…
Vybral sis vážně dobře. Nebudeš litovat, Larry.
- Udělala bys pro mě něco? - Jistě.
- Předáš Joan tenhle dopis? - Ne, to odporuje pravidlům.
A k čemu dopis, když máš mě?
Vlak do Světa pláží 239 je přistaven u brány 12.
Byla radost s tebou pracovat.
Jo.
Sbohem.
Pardon.
Kruciš.
Fajn.
Pozor na cestu. Dezorientace je normální.
Joan.
Joan!
Joan! Joan!
To je má žena.
Do toho, chlape.
- Tamtudy. - Jasně. Jo.
No tak! No tak.
Tu máš.
Nově mrtví ze Severní Ameriky dorazili na rozcestí 301.
Promiňte. Kde to jsem?
Váš PK vám vše vysvětlí.
Fajn. Akorát že…
Zlato, váš PK vám vše vysvětlí.
TOHLE MŮŽETE BÝT VY SVĚT ŠPIONŮ
To vypadá pěkně.
Joan. Joan! Joan.
Larry!
- Drahoušku. - Prokrista.
Moc jsi mi chyběla.
- Ahoj. Proboha. - Panejo. Podívej na sebe. Tohle je boží.
Byla jsem v posteli a… Myslela jsem, že jsem vystoupila…
- Jsi krásná. - …z vlaku.
Pokaždý!
Furt dokola, Larry. Říkala jsem ti, ať ty preclíky nehltáš.
- Ale ne. Jako do dubu. - Já vím.
Nech si ten úsměv.
- Joan? - Jo.
- Mám šokující zprávu. Jsi mrtvá. - Jsem mrtvá.
Jo. Jak jsi to věděla?
No přece…
Než to došlo jemu, trvalo to věčnost.
- Věčnost ne. - Jo, věčnost.
- Ne. - Vy jste ta proslulá Joan.
Larry, to jste se teda oženil nad svoje poměry.
- Jo. - Tak co teď?
Takže teď…
Byla to rakovina?
Co vás sprovodilo ze světa?
Kdože vy jste?
Zlato, poslouchej. Konečně si můžeme užít tu dovolenou.
Můžeme jít, kam chceme, ale musíme zůstat. Jednou a dost. Na to tu jsou dost přísní.
Můžeme klidně i do hor.
Sníh a zima už tě nemůžou zabít, protože jsi mrtvá.
- Nech mou klientku. - Nechávám.
- Ustup. - Zmlkni.
Na tenhle zlatý důl čekám už 67 let.
- Larry? - Zdravím.
- Promiňte. - Omluvte ji.
- Kdo to je? - Jsem Ryan, váš posmrtný koordinátor.
Jo.
Vím, že toho na vás může být hodně.
Spousta nových dojmů. Doporučuji…
zhluboka se nadechnout a vydechnout. Jen vydechněte.
O co jde, chlape?
Tohle byl můj barman.
Asi jsem zapomněl zaplatit. Nedošlo mi, že se tu platí.
Nedali mi peníze.
To není možný.
Pardon, jak že se jmenujete?
Jsem Luke.
Tohle je Luke. Můj barman.
Joan.
Ale to ne.
V mých snech jsi nikdy nebyl tak hmatatelný.
Ty jsi přesně jako v mých snech.
To je pech, Larry.
Ne. Luke měl knírek.
Jo, ale Joanie se nelíbil.
Tak si ho denně holím v naději, že se tu objeví.
- Bože. - Jak romantické.
A ty ses objevila.
Zlato.
To stačí.
- Co to děláš? - Larry?
- Fajn, zlato. - Já…
Jdeme.
- Kdo to je? - Druhý manžel.
- Preferuju „nynější manžel“. - Nynější manžel.
Joanie, je ti dobře?
Proboha.
Zlato. Zaskočilo to i mě.
Nutně nyní své klientce musím vysvětlit, co se přesně děje.
Zjevně bude muset učinit velmi „obtížné“ rozhodnutí.
- To je… - Pojďte.
- On je vážně tady. - A moc přitažlivý.
Je vyšší?
Když jsi říkal, že čekáš…
Každý den jsem si vybavoval její podobu.
Myslel jsem, že se mi to dařilo, ale je ještě nádhernější, než ji pamatuju.
Fakt parádní replika, Luku.
Byl jsi můj barman.
Ne. Ne. Ne.
- Ne. - Ten vypadal mladě.
Tohle musí stačit.
Byl tak mladý vždycky?
Je hodně co vstřebávat. Vaše životní láska, která čekala 67 let.
A Larry.
Larry je můj manžel.
- Jeden ze dvou. - Jo.
Nádhera.
Bude vám líp, až se převlečete z toho morbidního úboru.
Jo, moc pěkné.
To… Je tak mladý.
Tak mladý. Já ne…
Už budete hotová?
Jak to vypadá?
Tak… Co…
Co mám dělat?
Potřebuju, abyste mi řekl, co dělat.
Propáníčka. Dobrá. Četl jsem vaši složku.
Jste chytrá, vášnivá a rozhodná.
Skutečně?
Pevně věřím, že si zvolíte správnou věčnost…
- Jo. - …a správného člověka, s nímž ji strávit.
- To půjde. - Co půjde?
Čekáte někoho, nebo…
A vy?
Můj ty bože, Luku. To je ale překvapení.
Co to má být, Reesi?
Jmenuju se Ryan, a to už poslední půlhodinu.
- Jo. - Vypadáte úžasně.
Jo. Jsem vdaná.
- Za něho. - Za Larryho.
A Larry se zdá milý.
Joan, jistě jste si představovala, nebo doufala, že se tohle může stát.
No vlastně jo. Představovala jsem si to.
Bezva.
Ahoj.
Nechám vás o samotě.
Ahoj.
Četla jsi vůbec moji složku?
- Přečtenýho tě mám. Ani jsi to nezmínil. - Řešil jsem toho moc. Právě jsem umřel.
Pardon, že jsem zapomněl zmínit, že se tu může potloukat ex mojí ženy.
„Ex“ mu asi říkat nemůžeme. Snad první manžel, ale ex ne.
Tak mu říkat nebudu.
Jen předvídám, co řekne Ryan. Máme společnou historii.
Super. Jakou?
- Bylo to sexuální. - Jak jinak.
Víš, kolik tenhle případ chtělo lidí? Spousta.
- Vážně? - Muže, co půl století čeká na svou lásku?
Vlastně je to smutný.
Myslíš, že to tak uvidí i Joan?
- Nevím. - V pohodě. Tohle se už jistě někdy stalo.
Já o tom teda nevím, nezažila jsem to. Ale určitě na to jsou postupy.
Vypadá jako Montgomery Clift.
Přesně to jsem říkala před pár dny.
Montgomery Clift. Děsnej krasavec.
- Luke je taky krasavec. - Nepomáháš.
Omlouvám se, ale je to tak, jak to je.
Luke je sexy.
Oči má modřejší než oceán. Má lepší legendu.
To teda nemá.
Lepší legendu mám já.
Byl jsem s ní ženatý 65 let a dopřál jí děti.
Přesně. S tím se vytasíme. To zabere. Není nad citový vydírání.
- Že jo? - Výborně.
Tak jak ses měl?
Dobře. Jo.
Pochopitelně jsem byl mrtvej, ale jo, měl jsem se dobře.
- Rozhodně dobře vypadáš. - Jo.
Tys vždycky vypadal dobře.
- Vždycky. - Že to říkáš zrovna ty.
Jo, no…
Nevím, co říct. Je to…
Já měl dost času přemýšlet, co řeknu.
Času jsem měl vážně hromadu.
A?
A nenacházím slova.
Pozor. Kód 74.
Kód 74.
- Pozor. - Co se děje?
Gary.
Čau Luku. Máš dneska směnu?
Ne, dneska mám volno.
Moment. Není tohle…
Joan? Ne!
- Ne, prosím. - Pohyb!
- Těch obrazů už mám po krk. Taková nuda. - No jo.
- Radši půjdu. - Ne!
Jste šťastná žena.
Gary!
- Pohyb. - Prosím!
Hned pojď sem!
- Svět muzeí je nejhorší! - Bože.
Proboha. Co provedl?
Pokusil se utéct ze své věčnosti.
Až si zvolíš, už se nesmíš vrátit.
Musíš zvolit správně.
- To je pořádný tlak. - To je.
Vzpomněl jsem si, co jsem ti chtěl říct.
Co?
Miluju tě.
To je dobrý začátek.
Jo.
Vím, že to je pro tebe těžký, ale chyběla jsi mi.
Myslel jsem na tebe každý den.
Neminul den, abych já nemyslela na tebe.
Jo. Víš…
Já chtěl, abys byla šťastná. Abys měla hezký život.
- Jo? - Jo, samozřejmě.
Ale čekal jsem.
Čekal jsem, protože jsem chtěl, abychom měli šanci ho mít i spolu.
Budu zvracet.
- Dobrý? - Proč je mi tu zle?
Joan.
- Dobrý? - Luku? Prosím. Musím si to promyslet.
Jo?
Ty jo.
Luku?
Tak jo.
- Zlato. - Jé, Larry.
Vím, že je toho teď moc, ale pátral jsem. A tady je pár slušných možností.
Jakých možností?
Na naši věčnost.
Co?
Páni. Vypadáš fakt úžasně.
Dlouhé vlasy ti sluší.
Co?
- Tady mám všechno funkční. - Larry!
- Jaképak „Larry“? - Je to složitý.
A co to před týdnem?
Za ten týden se dost změnilo. Tys umřel, Karen umřela. Já umřela.
Právě jsem se znovu shledala s oběma mrtvými manželi.
A do týdne si musím vybrat, kde strávím věčnost.
Karen konečně skápla. Velký týden pro Oakdale.
Počkej.
- Vím, co ti zlepší náladu. - Co?
Dřepy.
Kristepane.
Jen to zkus.
- Fajn. Dobře. - Uvidíš.
- Dělej. - Fajn.
Jeď.
Jo.
- Páni. - To je, co?
- Šlo to až dolů. - To jo.
Jo, vím. Skvělej pocit.
Dělal jsem leccos.
- Hezký. - Jo.
- Vypadáš dobře. - Já vím. Díky.
- Jeď. - Po těch kyčlích se mi stýská. Bože.
Jo, mrkej na tohle. Podívej.
Měl jsi pravdu. Tohle mi vážně zlepšilo náladu.
Já to věděl.
To myslíš vážně?
- Larry! - Moc slaný.
Potřebuju trochu času.
Dobře? Jen…
Jen si musím pročistit hlavu.
Dobře. Máš pravdu. To bylo necitlivý.
Můžeme to probrat ráno.
- Fajn. - Díky.
- Ty jsou úplně blbý. - Zbláznil ses? Co to děláš?
Jdu spát. Taky jsem utahanej.
Byl to dlouhý den.
Ach, Larry.
Pamatujte, na geopolitických rozdílech už nezáleží.
Jste mrtví.
Promiň, ale svých sedm dní jsi vyčerpal.
Ale kruci.
DEAN MARTIN ŽIVĚ!
- „Kruci. Bože. Do pekla.“ Nejsi zbožnej? - Hele. Je tady?
Jo, na to vem jed. Ale je to smutný.
Ne, on je Joanin oblíbenec.
- Tenhle? - Jo. Zbožňuje ho.
- Fakt? - Je nejlepší.
Pro mě za mě.
Znáš ho?
- Jasně že ho znám. - Udělal by ti laskavost?
Víš, s kým mluvíš? O tom nepochybuj.
- Vážně stojíš o něj? - Ano.
Jak chceš.
Panejo, podívej na to.
Jednolůžko. Hezký, co?
No a tady máme kuchyňku. Šikovnou.
Copak tu je v ledničce?
No to je bomba.
Máš kliku.
Hummus.
Víš co? V pohodě.
Když mi tohle zařídíš, vmžiku vypadnu.
- Bomba. - Ten mě spasí.
- Jdeš si za svým. Máš tah na branku. - Co to tu smrdí?
- To je hummus. - Není.
Co…
Dobrá.
Neuvažovali jste, jak by v Německu třicátých let bylo krásně, nebýt nacistů?
Už dál neuvažujte.
VÝMARSKÝ SVĚT NYNÍ OBSAHUJE O 100 % MÉNĚ NACISTŮ!
Ať je to kafe.
Prosím, ať je to kafe.
- Jé, Larry. - Jo, já vím, ale mám pro tebe překvapení.
To ne. Překvapení bych teď uvítala míň.
Konkrétně žádná překvapení.
Slibuju, že tohle se ti bude líbit. Věříš mi?
Jo. Dobře.
Jo.
Ona mi věří.
Další příjezd za 15 minut.
Vypadáš neuvěřitelně.
- Dík, zlato. - Jo. Těšíš se?
- Jasně. - Tušíš, co by to mohlo být?
Ne.
- Posaď se. - To je od tebe milý.
To je pro tebe.
Chce to bublinky.
To je roztomilý.
- Co? Ale ne. To není ono. - No ty jo.
Světla!
Hele. Nahoře.
- Zlato, není to… Počkej, Larry. - Jo.
Každý někdy někoho miluje…
- Co jsem říkal? - Kristepane!
To je on.
Každý se nějak zamiluje…
- Já vím. - Ty bláho.
- Tohle je pro Joan. - No?
- To se ti fakt povedlo. - Co jsem ti říkal?
Zní skvěle.
Můj čas…
- Vypadá skvěle. - To teda jo.
…je teď.
Dobrý.
- Zřejmě se pořád rád napije. - Jo.
- Nebo už kapku vyšel ze cviku. - Jo.
- Dál pro Jill. - Joan!
…se nějak zamiluje.
Něco v srdci mi říká…
Vzpamatuj se.
- Víš jistě, že to je Dean Martin? - Nevím.
…je tady.
Sakra.
- Hned jsem tu. - Jo.
Kdo to sakra je? Dean Martin ne.
- Čau kotě. - Ovšem. To je Richard Johnson.
- To ne. Ne. - I imitátoři umírají, Larry.
- Nic jsi mi neřekla? - Nevěděls to?
Mlel jsi: „To je Joanin oblíbenec.“ Já se divila: „Richard?“
Jeho jsem nemyslel.
Když to teď říkáš, chápu, že to nedává smysl.
Jsem tak sám, kotě.
Taky má drtivý problém s alkoholem, což jsem ti zapomněla říct,
a v tom jsem pochybila.
To teda je.
Hůř už to fakt dopadnout nemohlo.
Pomůžeš Modroočkovi s modrýma koulema?
- Ne. - Bože…
Čau Luku.
- Modroočko byl Frank. - Bravo, Luku!
Dopadlo to ještě hůř. Právě teď.
- Jsi v pořádku? - Ano.
- Jo? - Jo, dík. Promiň. Ještěže jsi šel okolo.
Já vlastně…
- Byls… To ne. - Jsem tu kvůli…
- Vem ji do pokoje, ať si dá koupel. - Poradíme si…
Nevím, co ten chlap dělal. A proč jsi…
- Zbláznil ses? - Já myslel, že to je Dean Martin.
- Co máš za problém? - Dost! Přestaňte!
Vy pojďte se mnou.
Ne, ne.
Vy dva, vy zůstaňte tady.
Promiňte. Omluvte mě.
Omluvte mě.
Jste omluveni.
Tohle bych zvládl sám.
Jo.
Jo. Jo.
Víte, děda měl psychotické stavy.
Třeba se to dědí ob generaci. Tohle totiž nemůže být skutečné.
Jak tohle proboha může být skutečné? Bože.
Je tohle peklo?
- Peklo neexi… - Ne! Nemluvit!
Dává ti to tu smysl?
Ne. Je to tu čím dál zmatenější.
Neznepokojujte se. Všechno je, jak má být.
Dej mi ten telefon. Dělej.
Čau zlato. Probíráme, jestli by nešlo krapet ohnout pravidla.
- Byl to můj nápad. - Byl to můj nápad.
Já vzala jeho nápad a vylepšila ho. Mám plán.
- Ty chceš vést? - Jo.
- Tak co? - Dobré zprávy.
- Mluvila jsem s Frankem… - Já s ním mluvil.
Někdo z nás mluvil s Frankem.
Ten pak mluvil s Tomem a ten pak mluvil s tím úplně nahoře.
- Se šéfem. - S Kevinem.
A máte schválený plán.
Anno, jaký plán?
- Pardon. Obvykle… - Obvykle tu…
Anna. Ty jsi Anna?
- Ne. - No vidíš.
Obvykle si tu vyberete věčnost a hotovo. Ric, pic, bum.
Nicméně za těchto mimořádných okolností vám byla schválena speciální víza.
Joan má povolené dvě návštěvy věčností. Každou s jedním exmanželem.
- A pak? - A pak se rozhodne.
Mezi vámi dvěma.
To zní vcelku výbušně.
Taky si můžete zvolit společnou věčnost a řešit si to v ní.
Ale to byste byli pohromadě navždy.
To by mohlo fungovat.
- Ne. - Mám dost toho, jak nás on furt stíhá.
- Stíhá? - Špehuje.
- Špehuje? - Jo. Jsi špeh, kámo.
Léta čekáš, abys zmařil půlstoletý manželství.
Promiň, že jsem padl za vlast.
- Klid. Bylo to v Koreji. - Cos to řekl?
Nešlo zrovna o vylodění v Normandii.
- Co to děláš? - Ty sis začal.
Hej! Dost!
- Oplať mu! - Dost!
- Natáhnu ti. - Jo, Luku!
Nechte toho! Uděláme to takhle!
Prostě si…
Hoďte si mincí, kdo půjde první.
Ne. Nestrpím, aby mi se ženou chodil jinej chlap.
Možná sis neměl ženu jinýho chlapa brát.
Kluci!
Kdo půjde první?
Já mám minci.
Ksakru.
- To je preclík? - Ne.
- Bože. - Dál jíš preclíky.
- Jo. Klid. - Dělej.
Panna, nebo orel?
Panna.
Příští zastávka, Svět hor 312.
- Co? - Jen jsem…
zapomněla, jak jsi pěknej.
Byli jsme atraktivní pár.
Ale jdi. Všichni…
Všichni si mysleli, že jsem otěhotněla a ty sis mě vzít musel.
Fakt. Moje máma zuřila,
když jsem řekla, že těhotná nejsem. Děsně moc chtěla atraktivní vnoučata.
- Ne že by děti byly ošklivé. - Budou atraktivní.
Ne že by mě to zajímalo.
To mě nenapadlo.
Jo. Já totiž nejsem na atraktivní děcka.
Ani já nejsem na atraktivní děcka.
Jo.
Nejsem na děti.
Bezva.
To je dobře.
Nebe si pamatuju modřejší.
Mívalo tenhle odstín?
V zásadě jo.
Ten mrak se hýbe?
Jo.
Hýbou se.
Tak sis to představovala?
Je to dokonalé.
Božínku. Jé. Dobrý.
Dobrý.
Podruhé neumřeme.
Dobrý.
Smím?
- Jo. - Jo?
Ne, nevěděli jsme, kam dávat odpadky. Že tam je místo, kam nemůžou medvědi.
Je studená. Byla tak studená vždycky?
Je studená.
Půjdeme někam do teploučka, jo?
Nelíbí se mi, jak Luke rozhlašuje, že padl ve válce.
Larry, on ve válce padl.
Já vím, ale jde o to jeho podání. „Válka.“ Jako by šlo o světovou.
Přestaneme se už handrkovat o jeho zjevné hrdinství.
To není zrovna náš nejsilnější argument.
Problém je, že Luke byl vždycky vzpomínka. Nevím, jak se vzpomínkou soupeřit.
Člověk ale je jen sbírka vzpomínek.
- To je depresivní. Nelíbí se mi to. - Jde o to, že jí musíš připomenout,
proč se do tebe vlastně zamilovala.
Popravdě…
nevím, proč se do mě zamilovala.
Budeš na to muset přijít. A to rychle.
- Musím tady někoho najít. - Hezky, tak se mi to líbí.
Má pravnučka Charlotte by tu byla nadšená.
Miluje dobrodružství.
Stejně jako její matka.
- Promiň. - V pořádku.
Jistě se jí po tobě stýská.
Je to v pohodě? Že mluvíme o…
- Jo. - Dobře.
- Nejsi na mě naštvaný? - Za co?
Bylo to celých šedesát sedm let.
Já se za dva roky znovu vdala a tys čekal 67 let.
Šedesát sedm let. Panejo.
Jo.
Když je v sázce věčnost, pročekat jeden život vlastně nic není.
Ježíši, ty jsi prostě dokonalej.
- Nejsem. - Přesně to říkají dokonalí lidé.
Fajn. Štve mě poslouchat o tvých dětech, vnoučatech a jejich dětech.
Ne že by mě štvali oni.
Dobře.
Ale ničí mě, že jsem to nemohl sdílet s tebou.
Přeju ti to.
Jsem rád, žes žila šťastně.
Chodívala jsem do doků a čekala, až se vrátíš.
Sledovala jsem zástupy příchozích vojáků. Věřila jsem, že se stala chyba.
- Joan. - Že budeš mezi nimi. A…
Jen jsem tam seděla, koukala a čekala.
Takže jsem…
Já na tebe čekala, Luku.
Jo.
Víš co?
Pojď se mnou.
Nebýt už mrtvá, bála bych se, že se mě chystáš zabít.
ARCHIVY
- Věříš mi? - Jasně.
Pojď.
Zdravím, pane Fenwicku.
Jen Fenwicku.
Jistě. Ještě jsme tu nikdy nebyli…
Individuální, nebo sdílenou?
- Sdílenou. - Nesahejte na exponáty.
Pamatujte, že nejsou skutečné.
Za duševní otřesy neneseme odpovědnost. Přeji pěkný opětovný prožitek.
Připravená?
Na co?
V každé věčnosti jeden je. Říkáme jim archivní tunely.
Co to znamená?
Nevím. Já ještě na věčnosti nebyl.
Můžeme to zjistit spolu.
Jak se jmenuješ?
- Jo, ty. - Jsem Joan.
Jo.
- A ty? - Já jsem Luke.
Těší mě, Luku.
- Luku. - Pěkné jméno. Neviděl jsem tě tu.
Teď jsem se přistěhovala.
- Bydlím hned za rohem. Briar… - Briar Cliff?
Pojď.
- Koukni, jak jsem byl nervózní. - Netvrdím…
Podívej se na sebe.
Joan, moc tě miluju.
Pojď.
To ne, ne. Luku, jdeme.
- Ty jo, šli jsme do toho s vervou. - Pojď.
Nech toho!
Tohle vidět nechci.
Miluju tě.
Nejhorší den mého života.
Luku.
Moc jsi mi chyběl.
Jo.
Už bychom měli jít.
Luku, prosím.
Na tohle si nevzpomínám.
- Tohle vidět nemusíš. - Co on dělá v našem doku?
Prosím, můžeme odejít?
Prosím…
Ježíši, Luku. Prosím.
Vezmeš si mě?
Samozřejmě.
Udělal si z její smrti vlastní spektákl. Je to sobecký.
- Když myslíš. Kdo je Karen? - Ale prosím tě. Naše sousedka.
Zasloužilá členka SVJ Oakdale Avenue, což nikdy nezapomene uvést.
Lepila mi na dveře lístečky.
- Byla děsně pasivně agresivní. - Fajn. Jsme tu.
- Nelep se na mě. - Promiň.
Larry, slyšela jsem o těch preclících.
Karen, jsi pořád stará.
Teď je mi 72, tisíceré díky.
Promiň, jen je divný, že by tohle byl tvůj nejšťastnější věk.
- Když umřel Jim… - Tos byla nejšťastnější?
- Když ti umřel muž? - Jim byl zlatej.
Ale jak jsem v létě jela na keramický kurz se svojí kámoškou Barb…
Jo.
- S Barb jsme byly milenky. - Aha, to jsem nevě…
Na tři měsíce se ze mě stala lesba se vším všudy a bylo to báječný.
Ale pak jsem se vrátila, měla jsem děti a vnoučata
a církevní skupinu, tak jsem zalezla zpátky do té staré, bezútěšné ulity.
Proto jsi na mě byla tak zlá.
- Ale ne. Prostě jsem tě neměla ráda. - Jasně.
Nakonec jsem změnila názor.
Dokážeš lidem přirůst k srdci, Larry.
Uvažuju…
o Světu Paříže.
Je to jako Paříž šedesátých let, ale mluví tam anglicky s přízvukem.
A mají občanská práva.
- Předpokládám, že čekáš na Joan. - Ne, ta už je tady.
Smolný týden pro Oakdale.
- No a kam máte namířeno? - Je to složitý.
Ty jsi taky gay?
- Popravdě by to bylo snazší. - Koukni na sebe.
Působíš tak nesvůj.
- Peču se. - Jo?
To nejhorší, co šlo, už se ti stalo.
Kéž by to tak bylo.
- Povídejte. - Holka, bylo to takhle.
Hele, přišel jsem se na něco zeptat, tak se prostě Karen zeptám.
Jo, už se zeptej.
Karen, nezmínila se někdy Joan…
Proč se do mě zamilovala?
Řekněte něco.
- Cokoli. Jen něco řekněte. - No, já…
Cokoli.
Já nevím. Prostě se zamilovala.
Já nevěřila, že po Lukově smrti ještě bude šťastná.
Ale s tebou šťastná byla.
Jejímu štěstí jsi zasvětil celý život.
To nestačí?
Luke je tady.
Joanin Luke?
Jak ten byl nádhernej.
Dělala jsem, že po něm jedu.
- Ale nejela. - Protože jste utajená lesba?
Přesně.
Ale panečku.
On byl dokonalej.
Hele, poslouchej mě.
Nikdo není dokonalý.
Nikdo!
- Nech toho! - Nikdo není dokonalý!
- Luku, můžeš to přejít? - A co?
Koukni, když se nad tím zamyslíš, vlastně tím říkal,
že ví, že budeš navždy mou součástí.
Ale jdi, Joan. Vetřel se ti do přízně. Zmanipuloval tě skrze tvůj zármutek.
- Ne. - Pijavice.
Takhle to nebylo, jasný?
Tys odešel.
Neodešel. Já umřel.
Řekla bys ano, kdybys pořád netruchlila?
Já nikdy truchlit nepřestala.
Řekla bys ano?
Larry! Poslouchej.
Fandím ti, ale takhle na to jít nemůžeš.
Nejde tu o něho, ale o tebe a Joan.
O ženu, kterou miluješ 65 krásných let a činil jsi ji nesmírně šťastnou.
Jde o to téhle ženě ukázat, že si přeješ,
abyste v tom spolu pokračovali po celou věčnost.
Učiní ji tohle šťastnou?
- Fajn. - Co za blbce nechá odemčeno?
- Třeba nemá co skrývat. - Něco skrývá každý.
Kapku teatrální.
Tady se čas hlídá těžce, takže ho chválím. Je to dost praktický.
No tak, Larry.
- Kouká dokonalý člověk na tohle? - Tys nikdy na porno nekoukal?
A co tohle? Hele na všechna ta čísla.
- Jo, čísla. - Na tomhle je rtěnka.
Takže se líbali.
Jo, bylo to 67 let. Co bys dělal ty?
Stačí, Larry. Tohle je za hranou.
Co to dělám? Jdeme.
- Půjdeme. - Co sakra…
Ty jeden podvraťáku.
Rande očividně nedopadlo nejlíp.
Tys ji zneužil.
Co to plácáš?
Ke svým zásnubám jsi zneužil mě. Využils mou smrt a vetřel ses jí do srdce.
- To si nech. - Trápilo mě, že zůstala sama.
- Upřímně jsem doufal, že si někoho najde. - Jo, jasně.
Ale měla být radši sama než s tebou.
Snaha byla.
To je barva na vlasy?
Dost!
Můj nos!
Nesahej na mě!
- Ruce pryč! - Ruce pryč.
To je celý? Na víc se nezmůžete?
Já tě nezradil, Luku.
Ani jsem tě neznal.
Jo. Tak proč jsi ji požádal o ruku v doku?
Larry.
Specialisté na trauma na rozcestí 145. Blíží se letecká nehoda.
- Pojďme někam do ústraní. - Bože.
SVĚT BROMANCE BUĎ KÁMOŠ
Poslední výzva pro Svět gymnázií.
Co je s těmihle věčnostmi?
Některé jsou plné.
Jiné jen vyšly z módy.
Mnohé nebyly dost politicky korektní podle dnešních měřítek. Chápete?
MARXISTÉ – KLAUNI
Co se stalo s tamními lidmi?
Pořád jsou uvnitř a žijí si své posmrtné životy.
Jistě.
Panebože.
Nevím, co mám dělat.
Celý život jste si dělala starost o druhé.
Je načase se rozhodnout, co je nejlepší pro vás.
Budu hádat.
Nejlepší je pro mě Luke?
Chci, ať si zvolíte Luka, protože o život s ním jste přišla.
Věčnost je příliš dlouhá doba na výčitky.
Ale rozhodnout se musíte vy.
Ach jo. A co když nevím, co si vybrat?
Prostě si na to musíte přijít.
Je mi líto.
Jen si to zítra na pláži užijte.
Koneckonců je to ráj.
Nečekal jsem tu tak narváno.
- No jo, nevadí. - Je to v kurzu. Snad seženeme slunečník.
Čekal bys, že nám ho dají. Nebo lehátko.
To máme ale výhled.
Bylas nádherná, zlato.
Chci říct, že jsi nádherná.
A vždycky jsi nádherná byla.
- To se nezměnilo. - Chápu, jak to myslíš, zlato.
Ale měls pravdu. Tohle by byla fajn dovolená.
Nemusí to být konkrétně tady.
Jestli chceš jinou věčnost,
můžeme třeba do vesmíru. Jestli tam teda nebude poletovat Luke.
Ty taky vypadáš dost dobře.
Fore!
- To se křičí v golfu, blbče! - Je to dítě.
Nejspíš mu bude 90.
Umřel jsem v devíti.
- Jasně. - Srazilo mě auto.
Aspoň to bylo rychlý.
Rychlý to nebylo.
Bylo to hodně, hodně pomalý.
- Zlato, pojď, vypadneme odsud. - Dobře.
Jak proběhl můj pohřeb? Byla účast slušná?
Jo, líbil by se ti.
Fakt?
Hrál bys nespokojeného, ale bylo to fajn.
Zach měl řeč.
Pokoušel se být vtipný?
Jo, moc se snažil být vtipný. Ale byl roztomilý.
Děti byly naprosto zdrcené.
Kdo nejvíc?
Na to nebudu odpovídat.
Promiň, že jsem nebyl u tebe, když…
Když jsi, víš co.
Ale čekal jsi na mě, když jsem dorazila.
Děti budou mít radost, že jsme spolu.
Larry.
Musíš pochopit, že jsem v bezvýchodné situaci.
Ne. To nechápu.
Chápu, žes milovala Luka. Já v devítce miloval Sally Danielsovou.
Nešlo o dětské pobláznění. Vzala jsem si ho.
Ale my vybudovali společný život. Který chceš zahodit.
Šanci vybudovat si život s Lukem jsem nedostala a…
- Bože, vždyť čekal 67… - Šedesát sedm let.
Jasně. Já bych udělal totéž.
Vždyť jsi věděl, že mám namále.
Chtěl jsem čekat, jak dlouho bude třeba.
Vážně.
Připozdívá se. Měli bychom se vrátit, zlato.
Ty jseš idiot, Larry.
Fajn, počkej.
Čekám.
- Musíš přenést váhu. - Fajn.
- Neubliž si. - A ty nás nepřevrhni.
Jen tebe v srdci nosím.
Ty vévodíš vzpomínkám mým.
Jen tebe v srdci nosím.
Být s tebou navždy, o tom sním.
Jak my bývali šťastní,
bezstarostní a veselí…
Koukneme na děti.
Ale když špatně zabočíš, můžeš uváznout ve zlém snu.
Fajn, zapomeň na to. Přišlo mi to jako fajn nápad.
- Já vím. Jen se tě snažím chránit. - Ne, ty chráníš sám sebe.
Co se tolik bojíš, že uvidíš?
Zapomeň na to. Fajn.
- Nevíš, co se tam… - V pohodě.
Co se tam stane.
Počkej. Joan, to…
Hele, vypadají zoufale.
Vzpomínáš si na naše první rande?
Jo, píchlá pneumatika.
Pamatuješ, cos řekl, když jsme zastavili?
„Tohle je ideální místo na píchnutí.
Široká krajnice, nádherný den, klidná silnice.“
Než mi došlo, že nemám rezervu.
Ale nedal jsi to přede mnou znát.
Tehdy ses zdála být na dně, zlato.
Přišlo mi, že musím být silný kvůli tobě.
Chtěl jsem dát všechno do pořádku.
Včetně té píchlé pneumatiky.
A do pořádku jsi to dal.
Měli jsme spolu úžasný život.
Pojď sem.
Je mi jedno, kde skončíme.
Jen když budeme spolu.
- Fajn. Tak co se děje? - Co…
Jo, co máte…
- Luke má důležité sdělení. - Mrzí mě to, Larry.
To by mělo. Poté, co se mi Larry vloupal do bytu…
- Cože? - Bylo otevřeno.
- Jo? - Bože.
- O nic nejde. - Moment, co to je?
- Prosím, čtěte. - Můžu to
- vysvětlit. - Zní to hůř, než to je.
- „Milá Jo…“ Ne. - Dej mi to.
To teď není nutný.
- Dej mi… - Musíš znát pravdu
- o tom muži. - Můžu… Vysvětlím…
Běž ji odprosit.
Prostě… Já vím, ale je to vytržené z kontextu, zlato. Jo.
Promiň, neříkal jsi, že…
Žes chtěl čekat, jak dlouho bude třeba?
Ale nevydržels to ani týden?
Já chtěl. Opravdu… Chtěl jsem nám zařídit věčnost a…
A čekals, že si tě najdu?
Jo. Jsi má manželka.
Promiň, takže tys mě doopravdy chtěl lstí dostat na věčnost?
Já tě nechtěl obelstít. Přísahám… Myslel jsem, že jednám správně.
Kristepane. Když pomyslím, že jsem se kvůli tomu trápila. A ty…
Ty jsi tak sobeckej!
- Já? - Jo.
To ty jsi sobecká, protože si tu vybíráš z mužského harému plného…
mužů.
A tutově jsi už s Panem dokonalým i spala.
- Nejsem dokonalý. - Náhodou nespala. Ale víš ty co?
Jo, myslela jsem na to.
Kdo by nestál o takovou planoucí, jiskřivou lásku?
- To teda. - Ne.
- Zřejmě měli všichni pravdu. - V čem?
Žes mě nikdy nemilovala tolik jako jeho.
Že jsem byl jen cena útěchy.
No…
Vím, že on by mi nikdy nelhal.
- Fakt, jo? - Jo.
Víš, že si barví vlasy? A že má znepokojivě rozsáhlou sbírku porna?
Prokrista, Larry. Vím o těch playboyích v garáži.
- Řekni jí o těch táccích. - Jo, a tácky.
Má plný koš tácků s telefonními čísly žen.
O čem to mluví?
O čem? O násilném vniknutí.
- Ne. On je děsně slizkej. - Fakt, jo?
Je to had a záměrně mlží.
- Třeba o té „válce“. - Neposlouchejte. Jste dokonalý.
- Je vyšinutý. - Jsi v pořádku, kotě?
Jo, nejsem dokonalý. Ano, barvím si vlasy.
A ano, za těch 60 let jsem spal s pár ženami.
Jasně, to se dá pochopit.
A s jedním chlapem. S jedním.
- Nelži. - Se dvěma. Jen ze zvědavosti. Pokaždé.
A asi před třiceti lety jsem si prošel BDSM fází…
- Vidím to jako včera. - Já taky.
- Zajímavý, ale ne pro mě. - Nemusíš tak dlouho držet celibát…
Po smrti se mi udělala pleš. Přečesávám si ji.
No a co. Všichni říkáte, že jsem dokonalý. Já dokonalý nejsem. Nikdo není.
Konečně. Děkuju.
Ale čekal jsem.
Já jsem na tebe čekal, Joanie.
- Měl by ztratit body za všechen ten sex. - Tohle není soutěž!
- Je! - Zlato.
- Je to jasná soutěž. - Je to soutěž.
- Proto tu doopravdy jsme. - Koukni, Joan.
Mám už dost her. Musíš se rozhodnout mezi mnou a jím.
Jo, musíš se rozhodnout.
- Tak kdo? - Kdo?
Musí to být jeden z nás. Vyber si.
Má klientka potřebuje čas na rozmyšlenou.
Projdeme se. Dáme jí trochu prostoru.
Vy si zajděte na skleničku.
Taky bych zašla.
Na panáka.
Bože.
Jo?
Tys to prý taky zabalila.
Drahoušku.
Víc už zřejmě nezmůžeme. Teď je to na ní.
Podal bys mi jeden?
Uvolni se a odreaguj se od těch kluků.
Tohle si zasloužíme.
Víš, co je zajímavý? Jediná jsi mě znala, když jsem byla s každým z nich.
- Propánakrále, Joan, pij. - No jo. Jen…
- Pronesu přípitek. Na Koreu. - Jo, to teda jo.
Nenatočilo se o ní dost filmů.
Teda až na M*A*S*H.
Co je ksakru M*A*S*H?
No ty jo. M*A*S*H musíš vidět.
Takže si volím Luka.
- Výborně. - Ne.
Larryho.
Larryho. Dobře.
Sakra, do hajzlu!
Moc se omlouvám.
SVĚT VESMÍRU KONEČNĚ SI SÁHNETE NA URAN
- Neřekl bych, že plešatíš. - Cože?
Ne. Tohle můžeš klidně vydávat za dvojitý vlasový vír.
Víš co? Toho si cením. A ty jsi taky celkem hezkej.
To říkat nemusíš.
Jsi terno. Máš v sobě cosi tajuplnýho.
Jako bys přemýšlel nad něčím hlubokým. A na to ženy letí.
Jo? Já ale na takový věci nemyslím. Vážně.
Jsem mrtvej, a vůbec neřeším smysl života.
Řekli: „Šlus.“ A já: „Jo, to dává smysl.“
Jseš chytrej. Nevrtej se v tom. Víš, kdo jsi a co chceš, a jdeš si za tím.
Jak začneš promýšlet všechny ty nepřeberný možnosti, nehneš se z místa.
- Nezaslouží si tě. - Ani tebe.
Jseš chytrej, jseš hezkej a jseš válečnej hrdina.
A tys jí dopřál děti.
- To jo. - Určitě ses o ně dobře staral.
- To jo. - Na zdraví.
Nejdřív šlo o Luka a mě.
Pak přišla rozhodnutí o Larrym a mně.
- A točilo se to kolem dětí. - Zvažujete tuto věčnost?
A taky kolem práce. Ale tady jde o mě.
A…
Jsi mrtvá.
- Ježíši, Karen. - Život sis prožila a teď jsi mrtvá.
Nemáš vůči nikomu žádné závazky. Možná všichni máte začít s čistým štítem.
Jen že tu jsou další zájemci a mám pocit…
Míň tohohle a víc tohohle.
Děkuju, zlato.
- Děkuju. - Můžete jít.
Akorát že…
- Ona je… - Je dokonalá.
Je naprosto dokonalá.
Pojď sem.
TOHLE MŮŽETE BÝT VY SVĚT INFANTILIZACE
SVĚT KAPITALISTŮ SVĚT POHÁNĚNÝ KONKURENCÍ
Dále!
Že by lehká ranní migréna?
Už jsem se rozhodla.
Dobrá.
Přivedu vaše manžely.
Potřebuju sprchu.
To jo. Potřebujete.
Já jsem tak nervózní. Vy taky?
Měli byste. Ne že bys měl být nervóznější než kdokoli jiný.
Jen tu panuje velká nervozita.
- Proč tak drmolíš? - Jsi nervózní?
Jasně, že jsem nervózní. Oba byste teď měli být úplně podělaní.
- Ticho. - Pardon.
Má klientka dospěla k rozhodnutí.
Láska představuje vazbu významnější než smrt.
Ale některé vazby jsou, nuže, lépe vázané.
- Jsou iontové vazby, kovalentní vazby. - Kroužkové vazby.
- Cihlové vazby. - Fajn, stačí.
- Skvěle. Děkuju. - Děkuji.
Tak jo.
Fajn. Tak tedy, Larry.
První ráno bez tebe jsem…
Doufala jsem, že to byl zlý sen. Ucítila jsem, jak se ti dole pálí toast.
Zaslechla jsem řinčení dveří vzadu.
Dokonce jsem hodila na zem tvoje polštáře,
jako jsi to vždycky dělal ty, a…
Víš, předstírala jsem…
To nic, zlato.
A zvláštní je, že takhle jsem se už kdysi cítila.
Když…
Když umřel Luke.
Nedostali jsme příležitost zjistit, kam nás naše láska zavede.
Ale tys mi během společného života dal všechno, co jsem potřebovala.
Jo.
Takže…
Mám ohromné štěstí,
že jsem vás měla oba, rozumíte?
A možná se to všechno vyvinulo, jak mělo.
Co tím chceš říct? Já ne…
Chci říct…
že jsem si…
Nevybrala jsem si ani jednoho z vás.
- Ani jednoho? - To je vtip?
- Takže neraníš jen jednoho, ale tři? - Nikdy nemohl být jen jeden.
Copak to nechápete?
- Tak jako tak by mě to zdrtilo. - Ale vybudovali jsme si společný život.
No jo. Možná tím nejlepším v životě je to,
že věci končí.
Třeba to je celá podstata tohohle všeho.
Takže…
Takže jsem si nevybrala ani jednoho.
Jo. Toť vše.
VÝSTAVNÍ SÍŇ
SVĚT SURFINGU – SVĚT POSILOVÁNÍ
Proč se vlastně snažíme? Pomáháme vůbec nějak?
- Má naše práce smysl? - Samozřejmě že má smysl.
Štveme je.
Zrovna umřeli.
Jsou vyděšení.
Je lepší být naštvaný než vyděšený.
Ne snad?
PŘÍŠTÍ VLAK SVĚT PAŘÍŽE 55
Jsi si tím jistá?
Ano, to jsem.
Tak tedy pojeďme.
Měls pravdu. I k žádosti o ruku jsem využil tebe.
S duchem jako ty jsem nemohl soupeřit.
Ne.
Máš vůbec tušení, jak moc na tebe žárlím?
Mohl jsi s ní strávit život.
Víš, žes byl tím posledním, co jsem viděl před smrtí?
Co to povídáš?
Jedl jsem preclík a moje pravnučka…
- Charlotte? - Jo.
Ukázala mi starou svatební fotku tebe a Joan.
Vtom jsem se začal dusit.
Jo. Musím přiznat, že takhle jsem si tě nepředstavoval.
Já tebe takhle ano.
Až na porno a barvu na vlasy.
Asi půl roku před smrtí
se mi začaly objevovat šediny, ale bylo mi to fuk.
Protože jsme s Joan zrovna probírali založení rodiny.
Všechno jsme měli před sebou.
Tehdy jsem byl nejšťastnější.
Mně bylo 35.
Joan byla podruhé těhotná a jednou jsme si vyšli na večeři.
Doktorka nám vyjmenovávala různé studie, podle nichž těhotné nemají pít.
Vzal jsem svoji sklenici vína a Joan si z ní usrkla.
Vykouzlilo jí to takový letmý úsměv na tváři.
Nevím proč, ale v ten okamžik jsem prostě cítil, že jsme tým.
Je ti dobře?
Ježíši. Musím jít.
Co se děje?
- Váš PK vám všechno vysvětlí. - Co je PK?
186 JOAN CUTLEROVÁ
Můžeme jít do kavárny u Seiny, kde se falešný Sartre
hádá s falešným Camusem a mají tam skvělý pain au chocolat.
To Camus neustále mluvil o smrti?
Teď trochu s křížkem po funuse.
Opravdu?
Víš, četla jsem Sartra pro začátečníky.
Jak se vyslovuje Sartre?
- Sar… Sartre. - Sartre.
A…
Co tu dělá Larry?
To…
- Prosím, Larry, už jsem se rozhodla. - Jo.
- Tohle je nejlepší. - Máš jinak vlasy.
- Jo. Děkuju. - Ne.
Když jsme byli spolu, takhle jsi je nikdy nenosila.
Ne, ostříhala jsem si je poté, co…
Sluší ti to.
Larry.
Běž s Lukem.
Zasloužíš si okusit takovou lásku, zlato.
Takovou tu planoucí, jiskřivou.
Ale s tebou jsem byla tak šťastná.
Jo, ale s ním jsi byla nejšťastnější.
- V pořádku. - Ale co ty?
O mě se neboj. Budu se slunit.
Budu šťastný, když budeš šťastná ty.
Ale aby to fungovalo, musíš být šťastná.
Ach, Larry.
Dobře.
Měla bys tu novinu jít oznámit Karen.
Dobře.
Tak jo.
- Dobře. - Je to tak správně.
Ty jo.
SVĚT PLÁŽÍ
Dveře vlaku se zavřou za 30 minut.
Kotě, nestavme před ním na odiv naši sexy lásku. On nemá nikoho.
- Zdravím. - Ahoj.
Jak to zvládáš, Larry?
Jsem v pohodě.
Co jsme si, to jsme si, Larry? Na chvíli jsem myslel, že to máte v kapse.
Díky.
A co je tohle? Vy teď jste spolu?
- Jo. - Dáme tomu ještě šanci.
Výborně.
Ukázali jste nám, že osamělý život je krutá prázdnota.
- Co prosím? - Omlouvám se.
- Dobře. - Dej nám chvilku.
Jo, jasně. Už teď mi chybíš.
Bože.
Chceš si…
Musím říct, že jsem na tebe vážně pyšná, Larry.
Děláš, co je správné.
Cítím se příšerně.
Jo. To se stává.
Udělat správnou věc někdy vážně bolí.
Neřeklas mi, proč jsi tu nakonec zůstala.
Přijít sem…
Řekněme, že přijít sem pro mě znamenalo posun k lepšímu.
Tady můžu zbloudilým duším pomáhat nalézt štěstí.
A díky tomu si připadám užitečná.
Časem se ale člověk přestane zabývat tím, co je pro lidi nejlepší.
Jen vyřizuje jejich případy
a dohlíží na to, aby posmrtný život odsýpal.
Šup, šup, šup.
Ale najednou jsi přišel ty.
S tou úžasnou obyčejnou láskou.
A připomněl jsi mi, proč jsem si to tu vybrala.
Za to ti děkuju, Larry.
No nemáš zač.
Tak…
Už sis vybral svoji věčnost?
Jo, nejspíš jo.
- No tak šup. - Co?
- Jen pojď. - Ježíš, to ne.
To teda jo.
Panejo.
Tak.
- Jo. - Není to tu špatný, co?
Je to tady…
Je to rozkošný.
Ksakru.
Autonehoda.
Stáří. Rakovina.
- Válka. - Tak válka. A která?
- První, nebo druhá? - Korejská.
Což se počítá. Jo.
Paráda.
Děkuju.
Moc tě miluju.
Šíleně moc.
- Zdravím. - Zdravím.
Tak vy máte ráda knížky?
Jo. Jsem knihovnice, takže…
Chcete poradit?
- Jo. Číst umím. - To jste na správném místě.
- Co tahle? - To je Dickens, Nadějné vyhlídky.
Je dobrá?
Já ji vlastně nečetla.
Ale to proto, že Dickense moc nemusím.
- Je to kontroverzní. - Nesnáším ho.
Máte hezký smích.
Děkuju.
- Jsem Joan. - Larry.
- Těší mě, Larry. - Mě taky.
Tak jo.
- Pomalu, ale jistě. - Tak jo.
Jen tak dál, Joan.
Jasně. Dík, Simone. Vyliž si.
- Je to fajn. - Moc.
- Je mi fajn. - Pojď.
Tak jo.
Co to je?
Kdo to je?
- Jak to, že už zase potřebuje kakat? - Ve čtyřech měsících už sere jako chlap.
- Jo. - Jo, můj kluk.
- Zlato. - Co je?
Smrdíš.
Janet, Connor. Connor, Janet.
- Umřeli při… - Oslavě na prozrazení pohlaví.
- Jo. Ta oslava. - Byly tam potoky krve. Prýštila všude.
Nečekali jsme to. Koukli jsme dovnitř. „Co se tu děje?“
Bum! Urvalo nám to hlavu.
Předvádíš to krásně.
ARCHIVY INDIVIDUÁLNÍ
Díky, Fenwicku.
Fakt se nepřidáš? Napadl čerstvej prašan.
Prašanu jsem si užila včera.
- Až nad hlavu. Takže… - Určitě?
- Užij si to. - Pusu.
- Fajn. - Miluju tě.
- Já tebe taky. Čau. - Čau.
Rozkošný.
Určitě?
Na takových akcích lidi umírají. Bylo to na internetu.
- Je to oslava na prozrazení pohlaví. - Jsou smrtící a blbý.
Můžeme jim to dopřát?
Chápu, že nestojí o překvapení, ale důvod k oslavě to není.
Jednou z mých životních radostí bylo čekat na překvapení.
Pamatuješ, jak sis byl jistý, že Zach bude holka?
Dneska je vše jedna velká oslava.
- Nerad slavíš. - Ze všeho je haló.
Ne, prostě se nerad bavíš.
Slaví i vychození školky. To přece není žádný úspěch.
Nemůžeme si to prostě užít?
- Tak zítra. - Poslyšte, paní.
Neustále se sem vracet není zdravé.
Je důležité jít dál.
VSTUPENKY
Dokonalý, co?
Je ti dobře?
Jo.
- Jo? - Jen trochu chladno.
Pojď ke mně.
Na dnešek jsem nám rezervoval let balonem.
V devítce je nový pár.
Myslím, že by byli vhodní do čtveřice.
Jestli se seznámím ještě s někým, už vybuchnu.
A na co bys pak nadávala?
- Co? - No tak, v nadávání si libuješ.
V něčem takovém si lidi nelibují.
Jsi v pořádku?
Udělala jsem chybu.
Zase jsi ztratila lyže?
To ne.
Udělala jsem chybu, že jsem šla s tebou.
Tak fajn.
Co jsem zvoral teď?
Vůbec nic. Ne, ty jsi dokonalý. Vím, že tvrdíš, že nejsi, ale jsi.
Jsi laskavý, pozorný a chytrý. Takového tě znám.
Celé ty roky jsem čekal právě na tohle.
Na tohle.
Proč si to nemůžeš prostě užívat? Jsme doslova v ráji.
No jo, promiň, že jsem si to neuvědomila dřív.
- Zřejmě mě to celé nějak vtáhlo. - Joanie, to snad…
V životě by to mezi námi třeba fungovalo. A třeba ne.
Ale nemůžu dělat, že bez tebe můj život nepokračoval.
Já tě o to nežádám. Nikdy jsem to nežádal.
- Na rozdíl od tebe nic neskrývám. - Cože?
Každej den zatínám zuby, abys mohla jít do toho blbýho tunelu.
- Joanie, spolu jsme byli šťastní. - Jo. Samozřejmě že ano.
Byla to mladická láska.
Nemuseli jsme řešit hypotéku, práci ani děti.
Láska, jakou cítíš, než poznáš ztrátu.
Bylo to všechno, ale…
Láska neobnáší jen jeden moment štěstí. Obnáší jich plno.
Hašteření v autě, podporu druhého, když ji potřebuje,
společný růst, vzájemnou péči.
Společně růst a vzájemně pečovat můžeme teď.
Doopravdy, Luku? Jsem taková jako ve tvých vzpomínkách?
Čekal jsi nesmírně dlouho na tom umělém místě,
ale tohle tady je skutečné.
A ty žiješ a…
Já ti dávám svolení. Žij dál beze mě.
Ty mi dáváš svolení? Ty…
- Svolení? - No jo, promiň.
- To znělo povýšeně. - Děkuji, Výsosti.
- Služebníček. - Jo.
- Tisíceré díky za svolení. - Omlouvám se.
Tohle není fér.
Není to fér.
Já vím.
Ale…
- Já se musím vrátit. - Pomátla ses?
Jak projdeš rudou bránou, najdou tě.
Pošlou tě do prázdnoty.
Musím to zkusit.
Ne, nemusíš. Můžeš zůstat tady se mnou.
Prosím, zůstaň.
Promiň.
Doopravdy tě miluju.
Tak jo.
Ruce vzhůru, Fenwicku. Dej mi klíče. To zvládneš, Joanie.
Jo. Dělej, zvedni je.
Zvedni je, Fenny.
Chceš umřít? Mám tě podříznout? Podříznu…
Kristepane.
Vždyť je to takové zlatíčko.
Ledaže bych… Tak jo.
Víš, že to nezabere.
No…
mohlo by.
Nechápu, že tohle dělám.
Někdo musí odvést pozornost.
Luku…
Je mi to hrozně líto.
Jo.
Já vím.
Pamatuješ, jak jsem ochotničil?
ARCHIVY VCHOD – VÝCHOD
Nesahejte na exponáty. Pamatujte, že nejsou skutečné.
Opustila mě.
- Proč? - Ale kamaráde.
- Proč? - Vím, máš to těžký.
Já vím. Ale věř mi, že se to zlepší.
V pořádku. Jo, to nevadí. Pusť to ven, chlapáku.
Nedrž to v sobě. Všechno to pusť ven.
Jo? To je dobrý.
Teď to bolí, ale ráno moudřejší večera.
Ráno moudřejší večera?
- Přesně tak. - Jo, dobře.
- Asi jsem se potřeboval vyplakat. - Já to chápu.
- Když žena odkopla mě… - Tak dík.
Zajdu dovnitř… Zavzpomínat.
Jo, ale nevzal sis vstupenku.
Měl bych s tou útlocitností přestat.
Měla by sia pospíšit.
Jo.
Sbohem, Luku.
Sbohem, Joan.
Jo.
ZÁKAZ VSTUPU
- To bylo naposledy, přísahám. - Ne.
Můžeš se prosím uklidnit, ať to probereme?
- Sklapni! - Tamhle je!
Ani hnout!
- Dítě mi nevezmeš! - Co je ti po tom?
- Pojď sem! - Zastavte ji!
- Nenávidím tě! - …se mnou tak jednat?
- Co když jsem těhotná? - Bude to dobré, Joanie.
- Pardon, šek není krytý. - Prosím.
- Miluju tě. - Miluju tě.
Není úniku!
- Upřímnou soustrast. - Ne, ne.
Rychle! Dělejte!
Stát!
Sakra.
Bože, Larry. Nechci to zase řešit. Já tě…
Ne, já tě s ním nesrovnávám!
Nikdy jsem tě s ním nesrovnávala! Nechci se o tom bavit!
- Je to ponižující. Už nemůžu. - Stát!
Začala o tom ona. Co mám říct?
Rozumím. Nemá mě ráda.
- Řekla… - Přirosteš jí k srdci.
- „Nemám ho ráda.“ - Uvidíš.
Skvělý. Jsem jako houba.
Nahoře!
Larry.
Rychle!
Dělejte. Chyťte ji!
Tak jo.
Zpoždění vlaku na nástupišti 186.
Uprchlík v kolejišti.
Promiňte. Zdravím.
Potřebuju vědět, na kterou věčnost se vydal Larry Cutler.
Paní, Larryů Cutlerů už tu bylo 425 tisíc. Můžete to upřesnit?
UPRCHLÍK UVĚDOMTE OSTRAHU
Sakra, sakra, sakra.
Uprchlík z rudé brány. Držte se dál.
Promiňte.
Panebože.
SVĚT CELEBRIT
Víš, hodně jsem o tom přemýšlela
a myslím, že bychom mohli zvážit polyamorii.
Na paralelní vztahy nejsem, kotě.
- Co? - Jsem monogamista.
Jako fakt…
- Proboha. - Koukejte na cestu, dámo.
Běž tamhle.
Neviděli jste tu běžet ženu?
- Ne. - Běžela tamtudy.
- Díky. Jdeme. - Jo, jo.
Zlomte vaz, chlapi.
Rychle.
Joan.
Ty jsi takovej romantik.
Propašujeme ji do nepoužívané věčnosti. Nerasistické. Tam budeš v bezpečí.
- Stráže je nekontrolují. - Kam šel?
Kdo?
Kde je Larry?
Propána, já to věděla.
Kde je?
Šrumec, co?
Fakt síla.
Jo.
Vím o místě, kde byste se mohla dokonale odreagovat.
Marge, vždyť pravidla znáš.
Jen se té holce snažím pomoct.
Teď už vím, co chci.
Ukázala bych vám svou věčnost.
Je to hned za rohem.
Slyšelas dámu.
Minulej barman byl lepší.
Asi by ti přišlo vhod něco k pití.
Jo.
Vůbec jsi neodešel.
Ne.
Písek fakt vleze všude.
Jo. Ukázalo se, že zima je prostě zima.
- To je kvůli tobě? - No jo. Jsem jaksi na útěku.
Kam se chystáš?
Vím o jednom místě.
Může být nebezpečné.
Kdy vyrážíme?
Tohle mi připomíná Oakdale.
Je to dokonalé.
Překlad titulků: Jiří Sailer