Куди поїдемо?
Не почув. Повтори.
Куди поїдемо?
Очевидний вибір – Гаваї.
Сама подумай. Не співай.
Не співай і послухай, будь ласка.
Люди неспроста відновлюються на пляжі.
Ти жалітимешся, що скрізь пісок.
Мені буде добре.
Це ж найважливіше.
ВІЧНІСТЬ
Діду, дай газу!
У Скелястих горах затишно. І холод там не лютий, а якийсь теплий.
Холод – це просто холод, Джоан.
Таке місце не хочеться покидати.
У Неаполі сьогодні 29 градусів.
В Італії?
- У Флориді. - Ларрі, Флорида не для нас.
О боже, Джоан, що за снобізм.
Флорида не для нас.
Ти нагадуєш Карен.
Карен – моя подруга, і вона сильно нездужає.
Не треба вдавати, що людина свята, тільки тому що вона помирає.
Боже, Ларрі.
Там же будуть і гори, і лід, і сніг.
На стільки всього можна жалітись. Ти будеш у захваті.
Я не люблю жалітись. Ніхто не любить жалітись.
Не хочу сваритися. Це важливий день.
Знаєш, що на таких подіях люди вмирають? Я в інтернеті бачив.
Це свято для оголошення статі дитини.
Розумію, що несподіванка – це гірше…
- Нехай собі розважаються. - …але ж яке це свято?
У моєму житті найбільше радості мені принесли саме несподіванки.
- Ти… пам'ятаєш… - Тепер з усього роблять свята.
…як щиро вірив, що Зак буде дівчинкою?
- Якісь події. - Ти просто не любиш свят.
Ні. Ти просто ненавидиш розваги.
- Діти святкують випуск із садочка. - Любиш бути нещасним.
Тобі п'ять. Ти нічого не досяг.
- Просто порадіймо святу. - Ні, в тебе велике свято.
- Велике свято. - Ларрі!
Просто порадіймо святу, добре?
Козел!
Та радію, радію.
Джоан.
- Ми мусимо їм сказати. - Знаю.
Тільки не сьогодні.
Сем, візьмеш кульки?
Я почув. Беру кульки.
- Ми вернулися. - Ларрі.
- Яка ти гарна. - Ми вернулися. Затори нейм…
- Привіт, сонце. - Дякую, мамо.
- Гей. - Бабусю!
Яка ж я рада вас бачити.
ХЛОПЧИК ЧИ ДІВЧИНКА?
Хочете торта?
- Сем, повітряні кульки. - Вони в мене!
Дідуню, дякую, що прийняли.
- Буде хлопчик. - Як ти знаєш?
Животик опущений. Хлопчик.
Отже, 65 років у шлюбі. Дасте пораду?
Якщо луснеш хоч одну кульку – не дізнаєшся!
Бабусю, ми знайшли в підвалі твої старі фотографії.
Дякую, золотко.
Хто це?
Це дідунь в армії?
Ні, сонце. Це безглуздо привабливий перший чоловік бабуні.
Боже, який елегантний.
Ти покинула його заради дідуня?
Ні, золотце.
Люк був солдатом і загинув на війні.
Лар, тобі дуже пощастило.
Він був би хорошим батьком.
Біологія не так влаштована.
Лар?
Він просто жартує.
Тихо ти, Зак.
- Усе норм? - Тату.
- Ларрі!
Ларрі!
Мабуть, ви цього не чекали?
Що за чорт? Де Джоан?
Шановні пасажири, прибуваємо на залізничний вузол.
Просимо покинути поїзд
і прямувати до вашої вічності.
Я не купувала квитка.
Мабуть, операція не була успішна.
Будьте обережні. Розгублені не лише ви.
Недавно померлі з Північної Америки прибувають на вузол 301.
Що діється?
Вітаю. Радощі Середньовіччя без прокази. Пройдіть зі мною.
Любиш тусуватися? Туси вночі, туси завжди.
Друже, ти, мабуть, новенький.
- Де я? - Джессіко!
З ним іще не контактували.
Джессіко!
- Що тут таке? - Ваш ПК скоро підійде.
- Сандро, пройдіть за мною. - Поможіть мені.
Ваш ПК скоро підійде.
- А ви ПК? - Так, але не ваш ПК.
- Сюди. - Джессіко!
Завершується посадка до Світу лощини, 174.
Привіт. Ти тут працюєш?
Ні, сонце. Я тут поправляю здоров'я.
Послухай. Мене, здається, викрали.
Не викрали.
То де моя сім'я? Де Джоан? Де я?
Ви на залізничному вузлі. Ваш ПК…
Скоро підійде, так.
Наступний поїзд прибуде через 15 хвилин.
Останній поїзд з вузла 301 вирушає через п'ять хвилин.
Джилл. Це все просто шум.
Джилл, я тебе знаю.
Тобі потрібен ящик шардоне й басейн.
Я люблю шардоне.
То в мене є вічність саме для тебе.
Добре.
Так.
Не зупиняйся.
Ой. Вибачте.
Дрібний висерок.
Ларрі Катлер?
Тут є Ларрі Катлер?
- Це я. - Ларрі?
- Це я. - Привіт. Ти вже вибачай.
Мене відправили на інший вхід.
Ви хто?
Я Анна. Твій ПК.
- Як розшифровується ПК? - Потойбічний координатор.
Нема такої професії.
Ларрі, ти вмер.
Ні.
Ти мертвий.
Неправда. Я вдарився головою. І…
Це дівчинка.
Ходімо.
Послухайте. Я сидів з рідними,
- а тоді я… - Вмер.
Ні, я… Не знаю, що ви пробуєте дов…
Спина не болить. Дивно.
Глянь сюди, Ларрі.
Як це можливо?
Тут людина вертається у свою найщасливішу сутність.
Хай у якому віці.
Тому тут стільки 10-річних хлопчиків
і так мало підлітків.
Чорт. Джоан, моя дружина. Я мушу повернутись.
Ларрі, позитивніше. Принаймні пеніс знову працює.
- Привіт, Анно. - Мій…
Пеніс завжди працював.
Нема чого соромитися. Ми всяке бачили.
Якби я вмер,
то мене б не надто турбував стан мого…
Пеніса.
І я б так не бісився й не дратувався на вас,
бо в раю ніхто не дратується.
Там унизу вас годують такою маячнею.
Ларрі, що таке душа?
Не знаю. Мабуть, досконала версія твого «я».
Ні, це просто ти.
Не може бути.
Якщо в житті ти часто дратувався, Ларрі, то так буде й після смерті.
Ларрі, ти часто дратувався?
Послухайте. Я потрібен дружині.
Усе не так влаштовано.
Ларрі, прокинься. Давай, прокинься.
МІСТОКРАЙ НЕ СПИТЬ
Що це було?
Якби ти спав, то не відчув би болю.
Я й не відчув.
Зазвичай старих новина про пеніс підбадьорює.
Я хочу поговорити з Богом. Ось що я хочу.
- Хочу поговорити з головним. - А, ти з тих.
Не міг одразу про це сказати.
Таких вічностей багато.
Новий чи Старий Завіт? Індуїзм, буддизм?
- Обирай отруту. - То Бога нема?
Не знаю. Але повір:
кілька століть у такій вічності –
і тобі буде без різниці.
На кого ви працюєте?
Я працюю на Френка.
Добре, на кого працює Френк?
Френк працює на Тома. Що це змінює? Та ну.
У нас мало часу. Мене чекають інші клієнти, Ларрі.
Ясно.
Вибачте за припущення, що в раю буде не так, як у житті.
Це не рай.
Це короткий перехід від життя до вічності.
Своїм життям ти здобув право на вічність.
- Невже? - Нам рекомендують так казати.
Усі мають право на вічність.
І хороші, і погані, і потворні.
То поради жити гідно – просто маячня?
На жаль.
Втікач з червоних дверей.
- Ні! - Не підходьте.
- За це не переймайся. - Геть!
Просто не забігай у червоні двері.
Я не вернусь. Не можу.
Сюди.
- Відпустіть. - Ларрі, ходімо.
Завершується посадка на поїзд в Альпійський світ, 234.
Тут я житиму?
Поки обиратимеш собі підхожу вічність.
Про це трохи пізніше.
КАТОЛИЦЬКИЙ СВІТ В ЖИТТІ НЕ БЕЗ ВИНИ
- Краще зараз. Я ж умер. - Нарешті. Прийняття.
У шафі знайдеш свій улюблений одяг,
якщо тобі цікаво.
Анно.
Хіба в 1840-х в Ірландії не був страшний голод через фітофтороз картоплі
і експорт британцями всіх інших продуктів?
У нас – ні.
ЗАБУДЬТЕ ПРО ГОЛОД ІРЛАНДСЬКЕ СЕЛО
А ви мріяли стати капітаном…
Ви ненавидите одяг, але мусите його носити через холод?
У Природному штаті 454 завжди приємні 22 градуси.
Джиме, маєш чудовий вигляд.
Він дуже «кардіює».
Прокляття, аспірація.
Ми його втратили.
МЕДИЧНИЙ СВІТ БЕРЕМО БЕЗ МЕДДОСВІДУ
Але ти знайшла мене.
Якщо вас жорстоко вбили,
звертайтеся до наших потойбічних психологів.
КАПІТАЛІСТИЧНИЙ СВІТ
Я експериментував у коледжі.
СВІТ БЕЗ ЧОЛОВІКІВ БІЛЬШЕ ЇХ УЖЕ НЕ БУДЕ
НАБІР ЗАКРИТО 443 ЗАПОВНЕНИЙ
НЕЗАБАРОМ ВІДКРИТТЯ 444
БАР
Привіт.
Бентежні часи, так?
Дуже.
Вибачте. Я жонатий.
А що як я скажу,
що забезпечу тобі місце в найсексуальнішій вічності…
Мардж. Ти знаєш правила. У барі реклама заборонена.
СВІТ ЇЖІ
СВІТ САТАНІЗМУ – 666
Будь ласка, щось міцне.
Перший день?
А ти типу янгол чи що?
О, ні.
Я бармен.
Чорт. І мені доведеться працювати?
Якщо хочеш лишитися тут.
То що думаєш: куди подасися далі?
Я не… Я не знаю.
Мабуть, у якесь сонячне місце з пляжем.
Але дружині не сподобається, тому, мабуть, ненадовго.
ПК не пояснив тобі правил?
Ні, вона була якась заклопотана.
Ясно. Головне правило таке:
обрану вічність змінити не можна.
Іншу не можна навіть відвідати.
Вічність – це таки вічність.
Це назавжди.
Ану ж я не погоджуся? Що мені зроблять – знов уб'ють?
Вбити ще раз тебе не можуть.
Та якщо оступишся,
затримаєшся надовго або спробуєш перейти в іншу вічність,
тебе пошлють у порожнечу.
Щось типу пекла?
Дуже близько.
Просто темрява – навіки.
У дружини рак. Остання стадія.
Співчуваю.
Найгірше в смерті – почуття вини перед тими, хто залишився там.
Я ж обіцяв завжди її глядіти.
А тепер вона хворіє і мусить усе робити сама.
Можна долити тоніку?
Бо така гидота.
Доброго ранку, сонько.
Доброго ранку, кохана.
Що за чорт?
Що сталось? Ти чому тут?
- Ларрі, ти забув? - Що забув?
Не може бути. Чи може?
Нє, я жартую. У мене є ключ.
- Чому в тебе ключ? - Неважливо.
Бачу, ти вчора добре розважився.
Я ж мертвий. Не думав, що тут існує похмілля.
Скажи? Це поширений стереотип.
Маю запитання.
Викладай.
Усі, хто тут працює, не хочуть у вічність. Чому?
Дехто так і не прийняв смерть,
а дехто чекає на кохану людину.
Інші ж просто не можуть обрати – і це найгірші персонажі.
Чому залишилась ти?
Якось іншим разом.
Розказуй.
Куди хочеш? Уже вирішив?
Ні. Я мушу дочекатися Джоан.
Як дізнатися, скільки ще їй?
Вибач, усе не так влаштовано. Я тобі не скажу.
То розмови про погляд згори – теж маячня?
Дратуєшся?
- Ні. - Здаєшся роздратованим.
А ті, хто вмер до мене? Мої батьки?
Як мені їх побачити?
Ти можеш навідати батьків. Але тоді ти…
- Залишуся з ними навіки. - Навіки.
Тому ми зазвичай радимо орієнтуватися на себе.
І пам'ятати, що всім живеться добре.
Розумієш про що я?
Джоан завжди вважала, що смерть –
це ще одна несподіванка, яка чекає за рогом.
Вона любила несподіванки.
Джоан же бібліотекарка.
Їм же можна любити сюрпризи.
Що робити, якщо я хочу зачекати?
Знайти роботу? Стати барменом?
Ага, розмріявся. Будеш прибиральником.
- Умієш прати? - Так.
Принаймні номер гарний.
Ага, але це для клієнтів.
Якщо не обереш, то переїдеш…
Пекла ж не існує.
У підвал.
У підвалі кімнати простіші.
Боже, зразу подумав про пекло.
Ненавидиш людей – тобі в Самітний світ.
Добрий день.
АРИСТОКРАТИЧНИЙ СВІТ БЕЗ ПОЧУТТЯ ВИНИ
СВІТ «СТУДІЯ 54»
Хочете нюхнути? А ви?
РОЗКЛАД ПОЇЗДІВ
ПЕРЛОВІ ВОРОТА ПЛЯЖНИЙ СВІТ
КОСМІЧНИЙ СВІТ СВІТ КАЗИНО
СВІТ ЇЖІ ІНДУЇСТСЬКИЙ СВІТ
Завершується посадка на поїзд до Ковбойського світу 167.
Сигарету?
СВІТ КУРЦІВ
ДВІЧІ РАК ТЕБЕ НЕ ВБ'Є
Може, завтра.
Чи вона протримається ще шість-сім місяців?
Я міг би все для неї підготувати.
Простежити, щоб усе було, як їй подобається,
щоб усе було, як удома.
Ларрі, це так романтично.
- Ну, трохи романтично. - Дуже.
- Я можу бути романтичним. - Я…
- Бо знаю, що вона любить. - Це правда.
МОЯ ДЖО, Я ЗНАЮ, ЩО НЕ МОЖУ… АЛЕ НАДІЮСЯ, ТИ…
Ти точно обрав чудовий варіант. Ларрі, ти не пошкодуєш.
- Слухай, зробиш мені послугу? - Аякже.
Передаси Джоан листа?
Аж ніяк. Це проти правил.
Нащо тобі лист, якщо в тебе є я?
Пляжний край 239, посадка розпочинається на виході 12.
З тобою приємно мати справу.
Угу.
Бувай.
Вибачте.
Лишенько.
Добре.
Будьте обережні. Розгублені не лише ви.
Джоан.
Джоан!
Це моя дружина.
Друже, серйозно.
- Він їде вниз. - Ага.
Пропустіть! Пропустіть.
Отак.
Нещодавно померлі з Північної Америки прибувають на вузол 301.
О, даруйте. Вибачте, а де я?
Ваш ПК вам усе пояснить.
Зрозуміло. Просто…
Дівчино, ПК вам усе пояснить.
ЦЕ МОГЛИ Б БУТИ ВИ ШПИГУНСЬКИЙ СВІТ
Як гарно.
Джоан. Джоан!
- Ларрі! - Джоан.
- Кохана. О, кохана. - О боже.
Я так скучив.
- Привіт. О боже. - Глянь на себе. Ого. Тобі личить.
Я була в ліжку, а тоді… а тоді я зійшла з…
- Ти така красива. - …поїзда.
І так щоразу!
Боже, щоразу, Ларрі. Я ж казала не налягати на брецелі.
- Але ти… ти мене не слухаєш. - Знаю.
Ану не усміхайся.
- Джо. - Що?
Кохана, послухай. У мене страшна новина.
- Ти вмерла. - Я вмерла.
Так. Як ти зрозуміла?
Та ж…
До нього дуже довго доходило.
- Не дуже. - Дуже.
- Ні. - То ти славнозвісна Джоан.
Ого, Ларрі. Бачу, ти вдало одружився.
- Ага. - А що ж далі?
Отже, тепер…
То це був рак?
Який забрав тебе зі світу?
А ви хто?
Кохана, послухай. Ми нарешті поїдемо на відпочинок.
Ми можемо поїхати куди завгодно, але на тому все.
Обираєш раз і назавжди. Дуже строгі правила.
Тепер ми можемо поїхати в гори,
бо сніг і холод тебе й так не вб'ють, бо ти вже мертва.
- Відійди від клієнтки. - Я не біля неї.
- Геть. - Заткнись.
Я чекав на цю золоту гусочку 67 довбаних років.
- Лар. - Привіт.
- Перепрошую. - Вибач за неї.
Це хто?
Я Раян. Потойбічний координатор.
Ага.
Знаю, на тебе стільки навалилось.
Емоції бушують, тому щиро раджу
глибоко вдихнути, а тоді видихнути. Видихай.
Гей, що таке?
Це мій бармен.
Мабуть, я забув оплатити рахунок. Не знав, що він є.
Грошей мені не дали.
Не може бути.
Вибач, я не спитав. Як тебе звати?
Я Люк.
Це Люк. Мій бармен.
Джоан.
О ні.
Уві сні я не бачила тебе так чітко.
А я бачив тебе саме такою.
Не пощастило, Ларрі.
Ні. У Люка були вуса.
А Джоні їх ненавиділа.
Тож я голив їх щоранку в надії, що її побачу.
- О боже. - Як романтично.
І ось ти тут.
Кохана.
Досить.
- Що ти робиш? - Ларрі.
- Кохана. - Я…
Ходімо.
- Хто це? - Другий чоловік.
- Радше теперішній. - Теперішній чоловік.
Джоні, ти в порядку?
О боже.
Сонце, мене це теж шокувало.
Так. Я мушу пояснити клієнтці, що тут узагалі відбувається.
Її явно чекає дуже «складне» рішення.
- Так. О… - Ходімо.
- О боже, він справді тут. - І такий красивий.
Він іще вищий?
То коли ти сказав, що чекаєш…
Я щодня її собі уявляв.
Думав, що мені добре вдається, але вона прекрасніша, ніж у моїх спогадах.
Оце так підкат, Люк.
Ти ж мій бармен.
Не те.
- Ні. - Боже, він такий молодий.
Підійде.
Він завжди був такий молодий?
Це важко сприйняти.
Кохання твого життя чекало тебе 67 років.
І Ларрі.
Ларрі – мій чоловік.
- Один з двох. - Ага.
Красиве.
Тобі стане значно краще, коли скинеш передсмертне вбрання.
Так, красиво.
Це… Він такий молодий.
Такий молодий. Я не…
Лялечко, ще довго?
Як тобі?
То… Що…
Що мені робити?
Скажи мені, що робити.
О, золотко. Я читав твою справу.
Ти розумна, пристрасна й рішуча.
Невже?
Я щиро вірю, що ти вдало обереш собі вічність…
- Ага. - …і людину, з якою її проведеш.
- Годиться. - Для чого?
Ти когось чекала?
А ти?
О боже, Люк. Який сюрприз.
Що за чорт, Різ?
Я Раян, і минулі пів години теж був Раяном.
- Так. - Ти прекрасна.
Ага. Я одружена.
- З ним. - З Ларрі.
А Ларрі дуже милий.
Джоан, ти ж, мабуть, думала чи надіялася, що так буде.
Ну, аякже. Я собі це уявляла.
Чудово.
Гей.
Залишу вас самих.
Гей.
Ти хоч читала мою справу?
Ти більше, ніж якийсь текст. Ти про це не згадував.
Голова йшла обертом. Я щойно вмер.
Вибач, я не згадав, що тут може тинятися колишній моєї дружини.
Не варто звати його колишнім.
Перший чоловік, не колишній.
Я не… Я його так не зватиму.
Я просто передбачаю, що скаже Раян. У нас з ним минуле.
Чудово. Яке минуле?
- Сексуальне. - Аякже.
Знаєш, скільки людей мріяло про цю справу? Море.
Серйозно?
Чоловік пів століття чекає на кохану.
Якщо замислитися, то це сумно.
Думаєш, Джоан так вважатиме?
- Не знаю. - Усе гаразд.
Я впевнена, що таке бувало.
Не знаю. У мене такого не було.
Але, мабуть, є якісь вказівки.
Він викапаний Монтґомері Кліфт.
О боже, недавно про це казала.
Монтґомері Кліфт. Такий красивий.
- І Люк такий красивий. - Ти не помагаєш.
Вибач, але це правда.
Люк сексі.
Очі блакитніші за океан. І в нього краща історія.
Не краща.
У мене краща історія.
Ми 65 років жили в шлюбі, і я дав їй дітей.
В точку. Це наша лінія. Сильно.
Ніщо не подіє так, як емоційний шантаж.
- Скажи? - Молодець.
То як ти тут?
Добре.
Ну, весь цей час я був мертвий, але все добре.
- Маєш гарний вигляд. - Ага.
Ти завжди… завжди був…
- Ти завжди був красень. - Хто б казав.
Я…
Я не знаю що й казати. Це…
У мене було багато часу, щоб підібрати слова.
Дуже багато часу.
Тож?
А в голові пусто.
Увага. Код 74.
Код 74.
- Туди. - Що таке?
Ґері.
Привіт, Люк. Працюєш сьогодні?
Ні. Сьогодні маю вихідний.
Зажди. Це що…
Джоан? Ні!
- Ні. Будь ласка. - Ворушись!
Як же мені набридли картини.
- Це так нудно. - Так.
- Мушу бігти. - Ні!
Вам дуже пощастило.
Ґері!
- Ворушись. Задрав. - Ні!
Рухайся!
Світ музеїв жахливий!
О боже.
О боже. Що він зробив?
Хотів утекти зі своєї вічності.
Коли обираєш, дороги назад немає.
Краще не помилятись.
- Оце тиск. - Ще й який.
Я пригадав, що хотів тобі сказати.
Що?
Я тебе кохаю.
Це… хороший початок.
Ага.
Я знаю, що зараз тобі важко, але мені тебе бракувало.
Я думав про тебе щодня.
Не минало й дня, щоб я про тебе не згадувала.
Так. Знаєш, я…
я бажав тобі щастя.
Бажав тобі хорошого життя.
- Справді? - Авжеж.
Проте я чекав.
Я чекав, щоб у нас з тобою теж був шанс на хороше життя.
Мене зараз знудить.
- Усе нормально? - Тут можлива нудота?
Джоан.
- Усе нормально? - Люк, прошу.
Мені треба подумати.
Добре?
Так.
Люк?
Зараз.
- Привіт, кохана. - Ларрі.
Знаю, стільки навалилося, але не бійся. Я все дослідив.
Є дуже непогані варіанти.
Які ще варіанти?
Для нашої вічності.
Що?
Ого. Яка ж ти красива.
Тобі личить довге волосся.
Що?
Тут усе працює.
Ларрі.
- Що, «Ларрі»? - Усе складно.
Тиждень тому ми були пара.
За тиждень багато сталося. Ти вмер, Карен вмерла. Я вмерла.
І щойно возз'єдналася з обома своїми чоловіками.
Дізналася, що за тиждень повинна обрати, де проведу вічність.
Карен нарешті відкинулася. Великий тиждень для Окдейла.
Гей.
- Я знаю, що покращить тобі настрій. - Що?
Присідання.
О господи.
Спробуй.
- Добре. - Серйозно.
- Спробуй. - Зараз.
Давай.
Ага.
- Ого. - Скажи?
- Я присіла так низько. - Дуже низько.
Так. Знаю. Як же це приємно.
Я вже багато пробував.
- Як добре. - Ага.
- Добре виходить. - Знаю. Дякую.
- Розворушись. - Сумую за цими стегнами.
О боже.
На це глянь. Ти глянь.
Твоя правда. Настрій покращився.
А я що казав.
Ти знущаєшся?
- Ларрі! - Надто солоні.
Мені… потрібен час.
Чуєш? Мені…
Треба… розібратися з думками.
Твоя правда. Я такий нетактовний.
Обговоримо все вранці.
- Дякую. - Так.
- Дурнуваті. - Ти жартуєш?
Що ти робиш?
Лягаю спати.
Я теж втомився.
Важкий був день.
О, Ларрі.
Пам'ятайте: геополітичні відмінності втратили актуальність.
Ви мертві.
Вибач, дружок, але сім днів минуло.
Святі небеса.
ДІН МАРТІН НАЖИВО!
«Святі небеса. Господи. Їй-богу». Ти точно не релігійний?
Гей. Він тут?
Він тут. На жаль.
Ні, він… Моя Джо від нього у захваті.
- Від нього? - Вона його любить.
- Справді? - Він найкращий.
Гаразд.
А ви знайомі?
Авжеж, знайомі.
Він погодиться тобі помогти?
Ти з ким говориш? Це ж я. Аякже.
- Ти впевнений? Він? - Так.
Добре.
А тепер глянь сюди.
Одномісне ліжко. Гарно, правда?
А тут у нас кухонька.
Зручно.
Зазирнемо в холодильник.
Та невже.
Тобі пощастило.
Хумус.
Знаєш що? Усе гаразд.
Домовишся з ним, і я швидко звідси виберусь.
- Чудово. - Це мене врятує.
Прекрасно. Ти зосереджений.
- Очі на цілі. - Що за запах?
- Це хумус. - Ні.
Я…
Так.
Ви думали про те, що без нацистів Німеччина 1930-х була б просто чудова?
Нема про що й думати.
ВЕЙМАРСЬКИЙ СВІТ НА 100 % МЕНШЕ НАЦИСТІВ!
Нехай це буде кава.
Якби ж це була кава.
О, Ларрі.
Знаю, але в мене сюрприз.
Ні. Досить з мене сюрпризів.
Краще не треба сюрпризів.
Джоан, обіцяю, тобі сподобається.
Повір мені.
Добре.
Так.
Вона мені вірить.
Потяг прибуває через 15 хвилин.
Вигляд у тебе надзвичайний.
- Дякую, сонце. - Угу.
Ти в передчутті?
- Аякже. - Маєш якісь здогади?
Ні.
- Сюди. - Як гарно. Незвично.
Це тобі.
Трошки бульбашок.
О. Це…
Це мило.
Що? О, ні. Це не те.
Боже.
Світло!
Глянь туди.
- Це що… Ларрі. - Ага.
Кожен у житті любив когось
- А я що казав? Що я казав? - О боже!
Це для нас.
Кожен з нас закохувався
- Знаю. - Небеса.
- Це для Джоан. - Я молодець?
- Ти молодець. - Що я казав?
Співає прекрасно.
Мій час…
- І гарний нівроку. - Боже, так.
…настав
Буває.
- Він так само любить випити. - Ага.
- Просто давно не практикувався. - Угу.
- Для Джилл. - Джоан!
Закохується
Щось підказує в серці
Тримайся.
- Ларрі, це точно Дін Мартін? - Не знаю.
…настав
Чорт.
- Я на хвильку. - Ага.
Анно, що це за хрін? Це не Дін Мартін.
- Крихітко. - Однозначно. Це Річард Джонсон.
- О ні. - Двійники знаменитостей теж умирають.
- Чому ти не сказала? - Думала, ти знаєш.
Мене дивувало, що ти торочив: «Джоан його любить».
Я думала: «Річарда? Джоан любить Річарда?»
Усе ти розуміла.
Коли я сказала це вголос, то зрозуміла, що це нелогічно.
Мені так самотньо.
У нього страшні проблеми з алкоголем, про які я забула сказати,
і це вже мій промах.
Це точно твій промах.
Гірше, ніж зараз, уже точно не буде.
Допоможеш Синьоокому з посинілими яйцями?
- Ні. - О бо…
Привіт, Люк.
- Синьоокий – то був Френк. - Люк, ти крутий!
Стало гірше. Значно гірше.
- Ти в порядку? - Так.
- Точно? - Так, дякую. Вибач.
Добре, що ти був неподалік.
Власне, я…
- Ти… О ні. - Я прийшов, бо…
Люк, набери їй ванну в номері…
Ага. Ми розберемося…
Не знаю, що це він робив. І чому ти…
- Що з тобою таке? - Я стараюсь.
Я думав, що це Дін Мартін. Клянуся.
- Серйозно? - Годі! Перестаньте!
Ви двоє – за мною.
Ні. Ні, ні.
Ви двоє… Лишіться тут.
Даруйте. Перепрошую.
Вибачте.
Вибачаю.
Я й сам би впорався.
Ага.
У мого діда був психоз.
Може, мені передалося. Бо я не вірю, що це насправді.
На бога, як таке можливо? Боже.
Це що, пекло?
Це пекло?
- Технічно пекло таки… - Ні! Мовчіть.
Ти добре знаєш це місце?
Нє-а. З часом заплутуєшся ще більше.
Не переживайте. Все саме так, як має бути.
Віддай телефон. Ану віддай.
Привітики. Ми тут обговорюємо невеличку зміну в правилах.
- Це я придумала. - Це я придумав.
Я взяла його ідею й покращила. Я розробляю план.
Хочеш усе контролювати?
Угу.
- То що? - Хороша новина.
- Я поговорила з Френком… - Це я говорив з Френком.
Головне, що хтось поговорив з Френком.
Френк поговорив з Томом, а тоді той поговорив з керівником.
- З головним. - З Кевіном.
І наш план схвалили.
Анно, який план?
- Вибач. Зазвичай… - Зазвичай…
Анна. Ти Анна?
- Ні. - Добре.
Зазвичай заведено,
що ти обираєш вічність – і все. Ба-ба-бах.
Однак через такі унікальні обставини вам схвалили спеціальну візу.
Джоан матиме право на два візити у вічність.
З кожним з колишніх чоловіків.
- А тоді? - А тоді вона обере.
Одного з вас.
Знову рішення під дуже високим тиском.
Ну, можете всі обрати одну вічність
і розбиратися на місці.
Однак ви навіки застрягнете разом.
Мені підходить.
- Ні. - Досить…
Досить йому крастися в тінях.
- «Крастися в тінях»? - Чаїтися.
- Чаїтися? - Так, ти зачаївся.
Підстерігаєш нас, щоб зіпсувати пів століття шлюбу.
Пробач, що загинув за країну.
- Ти був у Кореї. Розслабся. - Що ти сказав?
Ти ж не пляжі Нормандії штурмував.
- Ти що робиш? - Це ти почав.
Гей! Перестаньте!
- Здачі, Ларрі. - Стоп!
- Я тебе прикінчу. - Так, Люк!
Перестаньте!
Саме так ми й зробимо.
Тому просто…
киньте монетку й визначте першого.
Ні.
Я не потерплю іншого чоловіка біля своєї дружини.
Треба було думати, коли одружився з чужою жінкою.
Хлопці!
Хто піде перший?
У мене є монетка.
Зараза.
- Це що, брецель? - Ні.
- О боже. - Усе одно їси брецелі.
- Ай. Тихо ви. - Давай уже.
Герб чи число?
Число.
Наступна зупинка – Гірський світ 312.
- Що? - Я просто…
забула, який ти красивий.
Ми були гарною парою.
Ой, та ну… Усі…
Усі думали, що я залетіла, і тому ми мусили побратись.
Серйозно, моя мати… так засмутилася,
коли я сказала, що це не так, бо вона…
Вона так хотіла красивих онуків.
Мої діти не страшні.
Упевнений, вони красиві.
Не те щоб мені було небайдуже.
Я й не подумала.
Так. Бо мене… Мене не ваблять красиві діти.
Мені теж не ваблять красиві діти.
Ага.
Узагалі діти не ваблять.
Добре.
Це добре.
Пам'ятаю небо блакитнішим.
Воно завжди було таке?
О, так. Приблизно.
Хмаринка рухається?
Ага.
Вони рухаються.
Усе, як ти уявляла?
Усе чудово.
Нічого собі.
Зараз.
Двічі не вмреш.
Двічі точно не вмреш.
Так.
Можна?
- Так. - Так?
Ми не знали, куди викидати сміття.
Бо ми не знали, що є місце, куди не дістануться ведмеді.
Холодна. Вона завжди була така холодна?
Таки холодна.
Ходімо кудись зігрітися.
Мені не подобається, що Люк постійно торочить, що загинув на війні.
Ларрі, він загинув на війні.
Знаю, але як він це каже. «На війні» – ніби на якійсь крутій війні.
Краще не будемо сваритися через його очевидний героїзм,
бо це не найсильніша наша перевага.
Біда в тому, що Люк завжди був спогадом.
Я не знаю, як змагатися зі спогадом.
Ми всі – просто добірка спогадів.
Це гнітюче. Мені не подобається.
Ти повинен нагадати їй,
чому вона колись у тебе закохалась.
Якщо чесно…
Гадки не маю, чому вона в мене закохалась.
Доведеться тобі з'ясувати. І швидко.
Мушу декого знайти.
Добре, це вже геть інша річ.
Моїй правнучці Шарлотті тут би сподобалось.
Вона любить пригоди.
Власне кажучи, як і її мати.
- Вибач. - Нічого.
Мабуть, вона за тобою сумує.
То ти не проти? Говорити про…
- Угу. - Добре.
- Ти не сердишся? - За що?
Просто… Шістдесят сім років.
Я вийшла заміж через два роки, а ти чекав мене 67 років.
Шістдесят сім років. Ого.
Так.
Коли на кону вічність, одне життя в очікуванні нічого не варте.
Боже, ти просто ідеал.
Я не ідеал.
Ідеал так би й сказав.
Добре. Нестерпно слухати про твоїх дітей
і внуків, і їхніх дітей.
Не кажу, що я їх ненавиджу.
Ясно.
Проте мене вбиває, що в нас такого не було.
Радію, що в тебе було.
Радію, що ти жила щасливо.
Я ходила в порт і чекала твого повернення.
Дивилась, як солдати сходять на берег,
бо переконала себе, що це помилка.
- Що ти будеш серед них. І… - Джоан.
Я сиділа, дивилася й чекала.
Тож я…
Люк, я тебе чекала.
Так.
Слухай.
Ходімо.
Не була б я мертва, подумала б, що ти от-от мене вб'єш.
АРХІВ
- Довіришся мені? - Авжеж.
Ходімо.
Добрий вечір, пане Фенвік.
Просто Фенвік.
Сьогодні ми у вас уперше…
Особисті чи спільні?
- Спільні. - Не торкайтесь експонатів.
Пам'ятайте: вони не справжні.
Ми не відповідаємо за ваші моральні травми.
Приємної ностальгії.
Готова?
До чого?
Такий є в кожній вічності.
Ми звемо їх архівними тунелями.
А що це?
Не знаю. Я у вічності вперше.
Дізнаємося разом.
Привіт. Як тебе звуть?
- Так, тебе. - Я Джоан.
Так.
- А тебе? - Люк.
Дуже приємно, Люк.
- О, Люк. - Джоан – гарне ім'я.
Я тебе тут не бачив.
Я недавно переїхала.
Живу за рогом. Браєр…
Браєр-кліф?
Ходімо.
- Я так нервувався. Глянь. - Я не про це…
Глянь на себе.
Джоан, я так тебе кохаю.
Ходімо.
О ні. Ні.
Ні, Люк, проходимо.
- О, ми даємо жару. - Гей.
Помовч.
Цього я бачити не хочу.
Я тебе люблю.
А я – тебе.
Найгірший день у моєму житті.
Люк.
Я так за тобою скучала.
Так.
Нам пора.
Люк, прошу.
Я цього не пам'ятаю.
- Краще тобі цього не бачити. - Чому він у нашому порту?
Прошу, ходімо звідси.
Прошу…
О боже, Люк. Прошу.
Ти вийдеш за мене?
Авжеж.
Він перетяг увагу з її смерті на себе. Це дуже егоїстично.
- Як скажеш. Хто така Карен? - О боже. Наша сусідка.
Найдавніший член Об'єднання власників Окдейл-авеню,
про що вона невтомно нагадує.
Вона завжди ліпила мені на двері записки.
- Дуже пасивно-агресивна жінка. - Ми прийшли.
- Відсунься трохи. - Вибач.
Ларрі. Я чула про брецелі.
Карен. Ти все ще стара.
Тепер мені 72, тому дуже дякую.
Ага.
Вибач, просто не думав, що це твій найщасливіший вік.
- Пам'ятаєш, коли вмер Джим? - Це тебе ощасливило?
- Смерть чоловіка? - Джим був золотко.
Однак того літа я поїхала на гончарський ретрит зі своєю подругою Барб…
Ага.
Ми з Барб стали коханками.
О, я не…
Я була лесбійкою три місяці, і це було казково.
Потім я повернулася до дітей, онуків
і церковної групи, тому заповзла назад у свою стару затуркану комірку.
Це пояснює, чому ти була до мене зла.
Я просто тебе не любила.
Ясно.
Врешті я тебе прийняла.
Ларрі, до тебе можна звикнути.
Я думаю про…
Паризький світ.
По суті, це Париж 1960-х років, у якому говорять англійською з акцентом.
І є громадянські права.
Мабуть, ти чекаєш на Джоан.
Ні, вона вже тут.
Гівняний тиждень для Окдейла.
- То куди ви збираєтесь? - Усе складно.
Ти теж ґей?
- Якщо чесно, це було б простіше. - Оце так.
Тобі наче так незручно.
- Жарко. - Подумай.
Найгірше вже точно позаду.
Якби ж то.
- Ану розкажи. - Ось що сталось.
Я прийшов поставити запитання,
і, чорт забирай, я його поставлю.
То запитуй.
Карен, Джоан розповідала тобі…
чому вона в мене закохалась?
Карен, скажи щось.
- Що-небудь. Не мовчи. - Ну, я…
Що-небудь.
Не знаю. Вона просто закохалась.
Я вже й не думала, що вона знайде щастя після смерті Люка,
але з тобою знайшла.
Усе своє життя ти старався заради її щастя.
Хіба цього мало?
Люк тут.
- Джоанин Люк? - Угу.
О, не чоловік, а мрія.
Я вдавала, що в захваті від нього.
- Та це була брехня. - Бо насправді ви лесбійка?
В яблучко.
Та все одно.
То був ідеал.
Послухай.
Ніхто не ідеальний.
Ніхто не ідеальний!
- Ларрі, нащо ти так? - Ніхто не ідеальний!
- Люк. Люк, заспокойся! - Чому це?
Якщо просто…
Якщо подумати, то так він казав,
що розуміє: ти зі мною назавжди.
Та ну, Джоан. Він примазувався.
Маніпулював твоїм горем.
- Ні. - Який паразит.
Усе було не так.
Ти пішов.
Я не пішов. Я вмер.
Ти б сказала «так», якби не горювала?
Я ціле життя горювала.
Ти сказала б «так»?
Ларрі! Послухай.
Я за тебе вболіваю, але це не вихід.
Мова не про нього. Мова про вас із Джоан.
Про жінку, яку ти кохав 65 прекрасних років
і яку робив дуже щасливою.
Ти повинен показати цій жінці, що готовий
продовжувати в такому ж дусі цілу вічність.
А таке її ощасливить?
- Ясно. - Яке чудило
не замикає двері?
- Може, йому нічого приховувати. - Усі щось приховують.
Це так драматично.
Тут важко стежити за часом, тож моя повага.
Дуже корисно.
Ларрі, серйозно.
Ідеальні на таке дивляться?
А ти ніколи порно не дивився?
А це що? Глянь скільки номерів.
- Ага, номерів. - На цьому помада.
То вони цілувались.
Минуло 67 років. Що б робив ти?
Ларрі, серйозно. Годі тобі. Це вже занадто.
Так. Що я роблю? Ходімо.
- Ходімо. - Що за…
Ти ж зміюка.
То побачення пройшло не дуже?
Ти нею скористався.
Про що ти?
Використав мене для заручин.
Скористався моєю смертю, щоб примазатись.
- Не хочу й слухати. - Я картав себе, що загинув.
І щиро надіявся, що вона когось знайде.
Аякже.
Але без тебе їй було б значно краще.
Ну, я спробувала.
Фарба для волосся?
Перестань!
Мій ніс!
Відчепися!
- Відстань! - Ти відстань.
Ото й усе? Це все, на що ви здатні?
Люк, я тебе не зраджував.
Я тебе не знав.
Ага. То чому освідчився в порту?
Ларрі.
Потрібні психологи на вузол 145.
Для жертв авіакатастрофи.
- Знайдемо тихе місце. - Боже.
СВІТ БРОМАНСУ БІЛЬШЕ ПОЧУТТІВ
Завершується посадка до Світу старшої школи.
Що не так з цими вічностями?
Одні вже заповнені.
Інші – вийшли з моди.
Деякі були не зовсім політично коректні за сучасними стандартами. Сама розумієш.
МАРКСИСТСЬКИЙ СВІТ СВІТ КЛОУНІВ
Що сталося з людьми, які в них жили?
Вони все ще там, живуть у власному потойбіччі.
Ясно.
О боже.
Не знаю, що робити.
Ти ціле життя переживала за інших.
Пора тобі вирішити, що найкраще для тебе.
Дай угадаю.
Мій найкращий варіант – Люк?
Я хочу, щоб ти обрала Люка, бо це життя, яке ти втратила.
Вічність – це надто довго для жалів.
Однак вирішувати тобі.
О боже. Ану ж я не знатиму, що обрати?
Мусиш розібратися.
Вибач.
Спробуй розслабитися завтра на пляжі.
Це ж усе-таки рай.
Не знав, що буде так людно.
- Усе гаразд. - Популярне місце. Нічого.
Цікаво, чи можна взяти парасолю.
Як на мене, їх би мали видавати. Як і лежаки.
Який краєвид.
Ти була така красива, кицю.
Ти й тепер красива.
І ти завжди була красива,
- усе життя була красива. - Коханий, я зрозуміла.
Твоя правда. Гарна була б поїздка.
Не обов'язково лишатися тут.
Якщо хочеш в іншу вічність, можемо…
Та хоч у космос полетіти.
Головне, щоб поряд не бовтався Люк.
Ти теж маєш непоганий вигляд.
Фор!
Дурню, це з гольфу!
Ларрі, це дитина.
Йому, мабуть, біля 90.
Я вмер у дев'ять.
- Зрозумів. - Мене збили.
Принаймні швидка смерть.
Не швидка.
Дуже, дуже повільна.
Коханий, мабуть… краще підемо.
Так.
Який був мій похорон?
Багато людей прийшло?
Так, тобі б сподобалось.
Справді?
Ти вдав би невдоволення, але було гарно.
Зак казав прощальне слово.
Пробував жартувати?
Ага, дуже старався. Та це було мило.
Діти були спустошені.
Хто з них сумував найбільше?
Я не відповідатиму.
Мені так жаль, що мене не було, коли ти…
Сама розумієш.
Проте ти чекав мене по цей бік.
Діти зрадіють, що ми разом.
Ларрі.
Ти повинен зрозуміти, що я в нестерпному становищі.
Ні, я не розумію.
Я розумію, що ти любила Люка.
Я в дев'ятому класі любив Саллі Деніелз.
Це не дитяча закоханість, Ларрі. Ми були одружені.
Так, але ми побудували разом життя, а ти хочеш усе викинути.
У мене не було змоги побудувати життя з Люком…
- а він, боже, чекав 67… - Шістдесят сім років.
Я його розумію. І вчинив би так само.
Ти знав, що мені недовго лишилось.
Я чекав би стільки, скільки треба.
Це правда.
Уже пізно. Любий, треба повертатись.
Ларрі, ти дурень.
Тримайся.
Я тримаюсь.
- Треба перенести вагу. - Ага.
- Не травмуйся. - Пробую, але ти нас перевернеш.
Я тебе не забуду
У мене стільки спогадів про тебе
Я тебе не забуду
Я завжди тебе кохатиму
Колись ми були щасливі
Такі безтурботні й радісні
Хочу побачити дітей.
Якщо в цій штуці звернути не туди,
то можна потрапити в кошмар.
Що… Забудь. Я подумала, що було б гарно.
Знаю. Я просто… тебе захищаю.
Ні, ти себе захищаєш.
Що ти так боїшся побачити?
Неважливо. Пусте.
- Ти не знаєш, що… - Усе гаразд.
…там станеться.
Чекай. Джоан, я…
Глянь. Вони такі засмучені.
Ларрі, пам'ятаєш наше перше побачення?
Пробита шина.
Коли ми зупинилися, пам'ятаєш, що ти сказав?
Ти сказав: «Прекрасне місце для заміни шини.
Широке узбіччя, красивий день, тиха дорога».
А тоді я побачив, що не маю запасної.
Але мені ти не сказав.
Кохана, тоді ти була така розбита.
Заради тебе я старався бути сильним.
Просто хотів усе налагодити.
Навіть те пробите колесо.
І ти таки все налагодив.
Ми прожили разом чудесне життя.
Обійми мене.
Мені байдуже, куди ми потрапимо.
Головне, щоб ми були разом.
Так.
- Що вже таке? - Що…
Так, що ви…
Тобі варто вислухати Люка.
Ларрі, мені жаль.
Не дивно, бо після того як Ларрі вломився у мою квартиру…
- Що? - Двері були відчинені.
- Невже? - Боже, Ларрі.
- Нічого такого. - Що… А це що?
- Прошу. - Я можу поя…
- Можу пояснити. - Звучить гірше, ніж є.
- «Люба Джо, я…» Ні. - Дай сюди.
Краще не зараз.
- Ану дай… - Джоні, я просто хотів
- показати, який він. - Я… Дайте сказати…
Починай плазувати.
Просто… Кохана, врахуй, що це вирвано з контексту.
Аякже.
Вибач, ти ж казав…
що чекав би стільки, скільки треба,
а не витримав навіть тижня?
Я чекав. Чесно…
Я хотів облаштувати нам вічність, і…
І вирішив, що я тебе знайду?
Так, ти ж моя дружина.
Вибач, ти… ти справді хотів обманом заманити мене у свою вічність?
Кляну… Я не хотів тебе дурити. Чесно…
Богом клянуся, я вважав, що це правильно.
Боже. А я через це так побивалася.
А ти…
Боже, який же ти егоїст!
- Це я егоїст? - Ага.
Це ти егоїстка, бо обираєш собі
чоловіка зі шведського стола…
чоловіків.
І гарантую, що ти вже спала з оцим паном Ідеалом.
- Я не ідеал. - Власне, я не спала.
Але знаєш що?
Я про це думала.
Кому б не хотілося такого палкого, яскравого кохання?
- Саме так. - Ні.
То всі правду казали.
Про що, Ларрі?
Що ти ніколи не любила мене так, як його.
Що я завжди був втішним призом.
Ну, я…
Знаю, що він би мені не брехав.
- Он як? - Так.
Ти знала, що він фарбує волосся?
Знала, що в нього нездорово велика колекція порно?
О господи, Ларрі.
Я знаю про «Плейбої» в гаражі.
Серветки. Розкажи про серветки.
Так, серветки.
У нього цілий кошик серветок з жіночими номерами.
Про що це він?
Про що? Про те, як до мене вломився.
Бачиш, він поводиться… дуже…
- Лукаво. - Он як?
Змій, який навмисно говорить туманно.
Як у розповідях про «війну».
Люк, не зважай. Ти ідеальний.
- Він неадекватний. - Ти в порядку?
Я не ідеальний. Так, фарбую волосся.
І так, я спав з жінками за ці шістдесят років.
О, це не дивно.
І з одним чоловіком. Одним.
- Не бреши. - Двома.
З двома. З цікавості. Двічі.
А ще десь 30 років тому в мене був етап БДСМ…
О, так. Пам'ятаю, як учора.
І я пам'ятаю.
Цікаво, але не моє.
Я не чекала, що ти триматимеш целібат…
А ще перед смертю я почав лисіти. Прикривав залисини.
Байдуже. Ти й ти торочите, що я ідеал,
усі торочать, що я ідеал. Я не ідеал. Ніхто не ідеальний.
Нарешті. Дякую.
Проте я чекав.
Я чекав тебе, Джоні.
Хоча б за секс він мав би втратити бали.
Боже, Ларрі, це не змагання.
- Ще і яке. - Сонце.
- Це на 100 % змагання. - Так.
- Саме це й відбувається. - Джоан.
Мені набридли ігри. Просто обери одного з нас.
Так, прийми рішення.
- Кого обереш? - Кого?
Когось із нас. Обирай.
Моїй клієнтці потрібно дати час.
Прогуляймося. Дамо їй передихнути.
Хлопці, вам треба випити.
Випити не завадить.
Чогось міцного.
Боже.
Так?
Чула, ти теж відкинулась.
Маленька моя…
Більше ми ні на що не впливаємо. Рішення за нею.
Можна й мені?
Просто розслабся й не думай про них.
Ми на це заслужили.
Знаєш, що цікаво:
ти знала мене, коли я була з обома.
Їй-богу, Джоан.
- Пий. Просто… - Угу.
- У мене тост. За Корею. - В яблучко.
Про це знімають замало фільмів.
Окрім «Польового шпиталю».
Що за «Польовий шпиталь»?
Мусиш глянути «Польовий шпиталь».
То я обираю Люка.
- Добре. - Ні.
Ларрі.
Ларрі. Добре.
Боже, яке ж гівно!
Вибач.
НАРЕШТІ ВИ ТОРКНЕТЕСЯ УРАНА КОСМІЧНИЙ СВІТ
- Ти не лисієш. - Ти про що?
Ні. Воно…
Можна подумати, що воно в тебе таке від природи.
Знаєш що? Дякую.
Ти й сам доволі красивий.
Ти… Ти не мусиш цього казати.
Ти ласий шматочок. У тобі є загадка.
Щось типу «Я дуже глибокий». Жінкам таке подобається.
Справді? Бо я не такий. Серйозно.
Я помер і ні разу не думав про сенс життя.
Мені сказали: «Це все». І я такий: «Логічно».
Ти розумний. Не накручуйся.
Ти знаєш, хто ти й чого хочеш, і прямуєш до мети.
Ти думаєш про нескінченні можливості,
і що? Нікуди не йдеш.
- Вона тебе не заслуговує. - Тебе не заслуговує.
Ти розумний, привабливий, ще й герой війни.
А ти дав їй дітей.
- Так. - І добре про них дбав.
- Таки добре. - За тебе.
Спершу все крутилося навколо нас з Люком.
Тоді навколо нас з Ларрі.
- Далі були діти. - Ви розглядаєте цю вічність?
А ще робота. А тепер мова про мене.
І…
Ти вмерла.
- Боже, Карен. - Ти прожила своє життя,
а тоді вмерла.
Ти нікому нічого не винна.
Може, тобі буде краще почати з нуля.
Просто в нас є інші зацікавлені, тож мені…
Менше цього, більше цього.
Дякую, любий.
- Дякую. - Вільний.
Просто…
- Вона… - Вона ідеальна.
Вона ідеальна.
Іди сюди.
МОЖЛИВО, ЦЕ ВАШ ІНФАНТИЛЬНИЙ СВІТ
СВІТ, ЯКИЙ ЖИВИТЬ КОНКУРЕНЦІЯ КАПІТАЛІСТИЧНИЙ СВІТ
Іду!
У нас сьогодні болить голівка?
Я вирішила.
Добре.
Покличу твоїх чоловіків.
Мені треба в душ.
Однозначно.
Я так нервуюся. Ви нервуєтеся?
Ти мав би нервуватися. І ти теж.
Не кажу, що хтось має нервуватися більше,
кажу, що нерви здають у всіх.
- Чому ти так лепечеш? - Нервуєшся?
О боже. Я нервуюся.
Ви, мабуть, уже й у штани понакладали.
- Тихо. - Вибач.
Моя клієнтка прийняла рішення.
Кохання – зв'язок, що долає смерть.
Але деякі зв'язки краще не розривати.
Є іонні зв'язки й ковалентні зв'язки.
Зворотний зв'язок.
- Телефонний. Ви… - Так, дуже гарно.
- Чудово, дякую. - Дякую.
Що ж.
Так.
Отже, Ларрі.
У перший ранок без тебе я…
Я надіялася, що це страшний сон.
Я відчувала, як унизу горить твоя грінка.
Я…
Чула, як брязкають двері у двір…
Я навіть…
кинула твої подушки на підлогу, як це…
як це завжди робив ти.
Я просто вдавала…
Спокійно, кохана.
І, як не дивно…
я вже почувалася так раніше.
Коли…
Коли вмер Люк.
У нас не було змоги побачити, куди нас заведе кохання.
Але у свій час ти дав мені все, чого я так потребувала.
Так.
Тому…
Боже, мені так пощастило…
зустріти вас обох.
Може, усе сталося саме так, як мало статись.
То що… Що це значить? Я не…
Намагаюся сказати…
що я обираю…
Я не обираю жодного з вас.
- Жодного? - Ти жартуєш?
Скривдиш усіх трьох замість одного?
Скривджений був би… не один.
Невже не розумієте?
Обидва варіанти мене б знищили.
Ми ж збудували разом життя.
Так. Може, краса життя в тому…
що воно закінчується.
Може, саме тому все це існує.
Тому…
я не обираю жодного з вас.
Так.
ВИСТАВКОВИЙ ЗАЛ
СЕРФЕРСЬКИЙ СВІТ СВІТ ТРЕНУВАНЬ
Нащо ми стараємося? Ми хоч помагаємо?
- Впливаємо на щось? - Авжеж, впливаємо.
Ми їх дратуємо.
Вони щойно вмерли.
Їм страшно.
Краще дратуватися, ніж боятися.
Правда ж?
НАСТУПНИЙ ПОЇЗД ПАРИЗЬКИЙ СВІТ 55
Ти впевнена?
Аякже. Цілковито.
Тоді в дорогу.
Ти правду казав. Навіть моє освідчення було про тебе.
Ти був привидом, з яким я не міг змагатись.
Ні.
Ти хоч уявляєш, як я тобі заздрю?
Ти прожив з нею життя.
Ти останнє, що я побачив перед смертю.
Тобто?
Я жував брецель, коли моя праправнучка…
- Шарлотта? - Ага.
Показала мені старе фото вас з Джоан у день весілля.
Тоді я й удавився.
Мушу визнати: я чекав не такого, як ти.
А я – саме такого тебе.
Окрім порно й фарби для волосся.
За пів року до смерті я…
я сивів на скронях і нічим не переймався.
Бо ми з Джоан якраз говорили про те, щоб створити сім'ю.
Нас чекало прекрасне майбутнє.
Мій найщасливіший час.
Мені 35 років.
Джоан була вагітна вдруге, і ми пішли вечеряти в ресторан.
Лікар розповідав про нові дослідження,
що вагітним не можна пити.
Я взяв собі келих вина, а Джоан з нього сьорбнула
і дуже мило мені усміхалась.
Не знаю, в ту мить я відчув, що ми команда.
Ти в нормі?
О боже. Мушу бігти.
Що тут таке?
ПК усе вам пояснить.
Що за ПК?
186 ДЖОАН КАТЛЕР
Підемо в кав'ярню на Сені, де фальшивий Сартр
свариться з фальшивим Камю, а ще там чудові шоколадні булочки.
Це Камю завжди базікав про смерть?
Тепер це звучить так безглуздо.
Справді?
Я читала «Сартра для початківців».
Як «Сартр» французькою?
- Сар… «Сартра». - «Сартра».
І…
Чому тут Ларрі?
Я…
- Прошу. Ларрі, це остаточне рішення. - Так.
- Це на краще. - У тебе інша зачіска.
- Так. Дякую. - Ні.
Коли ми були разом, вона була не така.
Я обрізала волосся після…
Тобі личить.
Ларрі.
Залишайся з Люком.
Золотко, ти заслужила на таке кохання.
Палке та яскраве.
Але з тобою я була щаслива.
Я знаю. Але з ним була найщасливіша.
- Усе гаразд. - А що… Що ти?
За мене не переживай. Я грітимуся на сонці.
Щасливий, знаючи, що ти щаслива.
Та якщо ти будеш нещасна, нічого не вийде.
О, Ларрі.
Так.
Краще біжи розкажи Карен.
Добре.
Так.
- Добре. - Так буде правильно.
Ого.
ПЛЯЖНИЙ СВІТ
Двері потяга зачиняться через пів години.
Краще не пхати свого кохання йому під носа.
У нього нікого немає.
- Привіт. - Привіт.
Як тримаєшся, Лар?
Нормально.
Без образ, Ларрі.
Хай там як, на секунду я думав, що ти переміг.
Дякую.
А це що? Ви тепер пара?
- Так. - Спробуємо ще раз.
Добре.
Ти показав нам, що жити самому – бездонна пустка.
- Що? - Вибач.
- Ясно. - Дай нам хвильку.
Ага. Без питань. Я вже скучаю.
Боже.
Хочеш?
Ларрі, я дуже тобою пишаюся.
Ти чиниш правильно.
А почуваюся жахливо.
Так буває.
Інколи, коли чиниш правильно, почуваєшся жахливо.
Ти так і не розповіла мені, чому тут залишилась.
Потрапивши сюди…
Скажу так: для мене це було покращення.
Тут я допомагаю розгубленим душам знайти щастя.
І це наповнює моє існування сенсом.
Проте з часом перестаєш перейматися чужим щастям.
А просто підштовхуєш їх
і стежиш, щоб життя після смерті тривало.
Продажі, продажі.
А тоді з'явився ти.
Ага. Зі своїм великим простим коханням.
Ти нагадав мені, чому я залишилася тут.
Ларрі, я тобі за це вдячна.
Та нема за що.
То…
ти вже обрав собі вічність?
Думаю, що так.
- Усе, давай. - Що?
- Сюди. - О боже. Ні.
О так.
Небеса.
Гей.
- Так. - Непогано.
О, тут…
Тут так чарівно.
Чорт.
ДТП.
Я від старості. Рак.
- Війна. - О, війна. Яка?
- Перша чи Друга? - Корейська.
Це теж війна. Так.
Молодець.
Дякую.
Я так тебе люблю.
Так сильно.
- Привіт. - Привіт.
То ти любиш книжки?
Я бібліотекарка.
Щось підказати?
Читати я вмію.
Добре. То ти прийшов, куди треба.
- Що це? - «Великі сподівання» Дікенса.
Щось цікаве?
Я її не читала.
Бо не дуже люблю Дікенса.
Велике протиріччя.
Терпіти його не можу.
У тебе… дуже гарний сміх.
О, дякую.
- Я Джоан. - Ларрі.
- Дуже приємно, Ларрі. - Взаємно.
Так.
- Повільно й упевнено. - Так.
Продовжуй у тому ж дусі, Джоан.
О так. Дякую, Саймоне. Пішов на хер.
- Гарно. - Дуже гарно.
- О, так приємно. - Ходімо.
Ага.
Що це?
Хто це?
Невже він знову хоче какати?
Чотири місяці, а сере, як чоловік.
- Ага. - Мій хлопчик.
- О, коханий. - Що?
Ти смердиш.
Джанет – Коннор. Коннор – Джанет.
- Вони вмерли на… - Святі оголошення статі дитини.
- Так, оголошення статі. - Стільки крові.
Усюди. Аж сочилася.
Ми такого не чекали. Як зазирнули.
«А що тут у нас таке?»
Бах! Нам знесло голови.
Люблю, коли ти так робиш.
АРХІВИ КВИТОК НА ОДНОГО
Дякую, Фенвік.
Точно не хочеш? Сніжок свіжесенький, Джей-Бей.
О, мені вчорашнього вистачило.
- Я виснажена. Тому… - Точно?
- Розважайтеся. - Цьомчик.
- Так. - Я тебе люблю.
- І я тебе. Па-па. - Па.
Миленько.
Точно?
Знаєш, що на таких подіях люди вмирають? Я в інтернеті бачив.
- Це свято для оголошення статі дитини. - Вбивча дурня.
Нехай розважаються.
Розумію, що несподіванка – це гірше,
але це не свято.
У моєму житті найбільше
радості принесли саме несподіванки.
Пам'ятаєш, як ти щиро вірив, що Зак буде дівчинкою?
Тепер з усього роблять свята.
- Ти ненавидиш свята. - Чи події.
Просто не любиш розваги.
Діти святкують випуск з садочка.
Ти ще нічого не досяг.
Просто… порадіймо святу.
- До завтра. - Слухайте.
Це не дуже здорово постійно сюди приходити.
Важливо жити далі.
КВИТКИ
Ідеально, скажи?
Ти в порядку?
Так.
- Точно? - Просто змерзла.
Отак.
Домовився про політ на повітряній кулі.
А ще з'явилася нова пара в дев'ятому комплексі.
З них будуть… З них будуть чудові партнери для тенісу.
Ще кілька нових людей – і я вибухну.
На що ж ти тоді жалітимешся?
- Що? - Джоні, ти любиш жалітися.
Ніхто не любить жалітися.
Ти в порядку?
Я помилилась.
Знову загубила лижі?
Ні, я…
Я помилилася, коли поїхала сюди з тобою.
Угу.
Що я зробив не так?
Усе так. Ти ідеальний. Ти кажеш, що це неправда, але це так.
Ти добрий, відважний і розумний. Однозначно.
Я стільки років цього чекав.
Цього.
Чому тобі не подобається? Ми буквально в раю.
Пробач, що не зрозуміла раніше.
Просто… Усе просто
- так закрутилося. - Джоні, що за…
Може, в реальному житті у нас усе б склалось.
А може, й ні.
Я не можу вдавати, що після тебе не жила.
Я про це не прошу. Ніколи не просив.
- На відміну від тебе, я не ховаюсь. - Про що ти?
Я щодня зціплюю зуби, коли ти йдеш у той клятий тунель.
Джоні, разом ми були найщасливіші.
Так. Безперечно.
Молоде кохання. Це було…
Кохання без тягаря іпотек, роботи й дітей.
Кохання, яке буває лише до перших втрат.
У ньому було все, але…
Кохання – це не одна щаслива мить.
Їх мільйони.
Коли ви гризетеся в машині, коли підтримуєте в разі потреби,
зростаєте разом і дбаєте одне про одного.
Ми можемо рости разом. І дбати одне про одного.
Люк, от чесно.
Хіба я така чудова, як у спогадах?
Ти так довго чекав у тому… штучному місці,
але це реальність.
І… І ти живеш далі…
Я даю тобі дозвіл. Живи далі без мене.
О, ти даєш мені дозвіл? Ти…
- Даєш дозвіл? - Пробач.
- Прозвучало зарозуміло. - Дякую, ваша високість.
Я ваш скромний слуга.
- Щиро дякую за дозвіл. - Пробач.
Це нечесно.
Нечесно.
Знаю.
Але…
я мушу вернутись.
Ти при своєму розумі?
Коли зайдеш у червоні двері, тебе знайдуть.
І відправляють у порожнечу.
Я мушу спробувати.
Не мусиш. Залишайся зі мною.
Будь ласка.
Залишайся.
Прости.
Я справді тебе люблю.
Так.
Руки вгору, Фенвік. Дай ключі. Ти зможеш, Джоні.
Ага. Ану вгору.
Стояти, Фенні.
Готовий умерти, Фенні? Бо я тебе поріжу. Я…
О боже.
Такий хороший хлопчик. Такий хороший.
Хіба що я… Так.
Ти знаєш, що нічого не вийде.
Ну…
може, і вийде.
Не віриться, що я це роблю.
Потрібно відвернути увагу.
Люк…
мені так жаль.
Так.
Я знаю.
Пам'ятаєш, що я грав у аматорському театрі?
АРХІВИ ВХІД – ВИХІД
Не торкайтеся експонатів. Пам'ятайте: вони не справжні.
Вона пішла.
- Чому? - Друже.
Знаю, тобі складно.
Знаю.
Повір, тобі стане краще.
Усе гаразд, так буває. Просто дай волю емоціям, велетню.
Дай собі волю. Дай.
Добре? Добре.
Сьогодні складно, але завжди є завтра.
Сьогодні складно, але є ще завтра.
- Саме так. - Добре.
Просто треба було поплакати.
Розумію.
- Коли моя стара мене кинула… - Дякую.
Мабуть, заскочу туди… Пригадаю старі часи.
Ти ж не взяв квиточка.
І чому я такий співчутливий?
Поспіши.
Так.
Прощавай, Люк.
Прощавай, Джоан.
Так.
НЕ ЗАХОДИТИ
- Кохана, це востаннє, клянусь. - Ні.
Можеш нарешті заспокоїтися і поговорити спокійно?
- Не затикай мене! - Он вона!
Ану стій!
- Ти не забереш дитину! - Тобі що з того?
- Ану сюди! - Зупиніть її!
Ненавиджу тебе!
…так до мене ставитись?
- Ану ж я вагітна? - Усе буде добре, Джоні, обіцяю.
Вибачте, чек не пройшов.
Прошу.
- Я тебе люблю. - І я тебе.
Не втечеш!
- Співчуваємо вашій утраті. - Ні.
Сюди, швидко!
Стій!
Чорт.
Боже, Ларрі, я не…
Як мені набридла ця розмова. Я…
Це не так. Я тебе з ним не порівнюю!
Ніколи не порівнювала. Не хочу більше про це говорити.
Це принизливо.
- Я більше не можу. - Ані руш!
Це вона почала. Що мені було казати?
Я розумію. Я їй не подобаюсь.
- Вона буквально казала… - Вона звикне.
- …про це. - До тебе звикають.
Чудово. Як до неприємного сусіда.
Нагорі!
Ларрі.
Бігом!
Швидко, хапайте її!
Так.
Затримка поїзда на платформі 186.
На колії втікач.
Даруйте.
Мене цікавить, у якій вічності Ларрі Катлер.
На світі жило 425 000 Ларрі Катлерів.
Можна точніше?
ВТІКАЧКА В РОЗШУКУ ПОВІДОМТЕ ОХОРОНУ – ДЖОАН КАТЛЕР
Зараза.
На території втікачка. Тримайте дистанцію.
Вибачте.
О боже.
СВІТ ЗНАМЕНИТОСТЕЙ
Я багато думала,
і може, нам варто подумати про поліаморію.
Кохана, багатозадачність не для мене.
- Що? - Я однолюб.
О, невж…
- О боже. - Дивіться, куди йдете.
Іди туди. Туди.
Тут не пробігала жінка?
- Ні. - Вона побігла туди.
- Дякую. Бігом. - Так.
Удачі, хлопці.
Ворушіться.
Джоан.
Ти такий романтик.
Можемо пропхнути її у якусь стару списану вічність.
Не в расистську. Там будеш у безпеці.
- Охорона їх не перевіряє. - Де він?
Хто?
Де Ларрі?
О боже. Я так і знала.
Де він?
Там такий рейвах, скажи?
Така напруга.
Ага.
Знаю, де ти точно зможеш забутися.
Мардж, годі тобі. Ти знаєш правила.
Просто хочу помогти дівчині.
Тепер я знаю, чого хочу.
Я покажу тобі свою вічність.
Вона тут за рогом.
Ти її чула.
Старий бармен мені подобався більше.
Схоже, тобі треба випити.
Так.
Ти нікуди не поїхав.
Ні.
Пісок був би всюди.
Так. Виявилося, холод – це таки просто холод.
- Тебе шукають? - Ага.
Я типу втікачка.
Куди збираєшся?
Знаю одне місце.
Можливо, небезпечне.
Коли виходимо?
Схоже на Окдейл.
Ідеально.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська