O VARĂ ARTIFICIALĂ
Dragi pasager, bun-venit la bordul acestui Falcon 900, cu destinația Verbier.
Acum e acum.
Ascultați! Am vorbit cu pilotul și zice că ajungem într-o oră.
Zăpada e bestială, șampania ne așteaptă, deci o să fie grozav.
Mulțumiri lui Alex și întregului Grup Vandael,
din tot sufletul, pentru excursia fantastică.
- În cinstea ta, Alex. - Amice.
- Pentru tine. - Noroc!
Poză pentru Victor!
- De ce? - N-a putut veni. E trist.
Da, bine.
- De ce te porți ciudat? - Nu o fac.
- Ba da. - Ba nu. Fac poza.
- Haideți! Noroc! - Noroc!
- Gata. - Bun. Am și eu ceva de spus.
Doamnelor, știm deja că lui Matti îi place zăpada…
Nu fi nepoliticos.
Nu-i băgăm vină. Soare arzător, omăt proaspăt, aer rece de munte
și mai ales bogătașii ăia nemernici care beau cola cu vin roșu
și nu diferențiază o curvă de o arivistă.
Serios, acum, cred că tata urmărea doar să scape de mine.
Nu e de râs, Matti.
Nu. Scuze.
- Fraiere! Mereu pici de papagal! - Ba știam.
Trebuie să-i mulțumim unei singure persoane. Stă acolo. Daan.
Tata era așa sătul de tine, că ne-a dat cabana patru zile. Mersi!
Daan, ce ne făceam fără tine?
- Bine, Daan! - Îi e sete băiatului!
Să ciocnim până nu golește paharele!
- Pentru Verbier! - Noroc!
E rece!
- Mersi pentru dușcă! - Cu plăcere.
- Ce dracului e acolo? - Șnaps. Nu-ți place?
Păstrează-l!
Așteaptă!
Mă bucur că te-am întâlnit.
Da, și eu.
- Punem schiurile! - În față, da?
În față. Apeși până fac clic. Frumos!
Să văd poziția. Te apleci…
- Ne vedem la prânz! - Pa!
Îndoi genunchii. Nu te ghemuiești prea tare.
- Cum merge? - Bine.
Sigur? Daan are nevoie de ajutor.
- Fugi! Te prindem noi. - Bine.
Bine, pizza. Întâi paralel, apoi frâna.
Du-te! Așa! Pizza! O pizza frumoasă! Nu le încrucișa.
Nu e destul de „pizza”. Nu frânez!
Mai multă pizza!
Louise!
Drăcia dracului!
La sfârșitul anului fiscal, 200 de milioane de euro pierdere?
Jacqueline, știi că nu e pe bune. Am investit o avere în imobiliare.
Gura! Și 1,8 miliarde datorii la bănci.
- Nu e insurmontabil. - Zău? Consultantul zice altceva.
Sunt îndoieli serioase că grupul poate supraviețui.
- Mamă… - Nu.
Doamne!
- Ce chestie! Patrick! - Doamne!
Vorbeam de lup… Adică despre voi.
De bine, presupun?
- Mai mult pe nuanțe. Nu, scumpo? - Da.
Putem sta cu voi?
Doamnelor, mai aduceți trei scaune?
Trei?
Mai așteptăm pe cineva.
Ce drăguț!
Ce mâncați? Crochete de creveți?
- E normal la început. - Vrea cineva cremă?
Daan a avut o primă zi de schi foarte productivă.
Dacă nu-ți place fondue de brânză, comandăm pizza.
- Fii optimist! - Amărâtul!
- Ducă-se dracului schiul! - Trebuie să înveți.
E ca mersul pe bicicletă. Nu uiți niciodată.
- Am comandat trei sticle. - Grozav!
- Minunat! - Eu nu vreau.
- Nu bei? - Nu, mersi.
- Nu cred că mai schiem. Bea! - Nu, mersi, Juliette.
- Nici eu nu veau. - Cum adică?
Nu e nevoie.
Să vedem cât reziști. Și ea vrea vin.
Nu e nevoie.
- Vinul e al dracului de scump! - Delicios. Saunt-Emiliyon?
E Saint-Emilion.
- Știi ceva despre vinuri? - Multe. E foarte important.
De ce?
- Viața e prea scurtă să bei vin prost. - Bine zis!
Bem pentru asta.
De unde ai costumul de schi, Daan? De la tatăl Juliettei?
- Ce nenorocit! - Cine?
- Tata. - Și al meu.
- Al meu e mai rău. - Ba al meu.
Ba nu. Al meu.
Chiar ne certăm pe cine are un tată mai nașpa?
Bine. Câștigi!
Mama e cea mai proastă japiță de pe planetă.
- Bun… Văleu! - Alo!
Ce „văleu”?
Nu doar bogătașii au părinți nașpa.
Touché.
Mă bucur că am dat peste tine. Nu răspunzi la e-mailuri.
Probabil mi-ai blocat numărul. Nu-mi răspunzi.
Păcat.
Vorbește tu! Eu nu vorbesc cu el.
Nimic legat de Grupul Vandael nu mai trece prin Patrick.
- Nu? - Nu.
Sănătatea nu i-o permite încă.
Ce rău îmi pare, Patrick!
De acum tratezi cu mine. Ca în vremurile bune.
Chiar că bune. Nu, Jacqueline?
Dacă ești răzbunător ca taică-tău, o să rezolvăm repede.
A murit din cauza ta.
De inimă.
Inimă frântă.
Să văd dacă înțeleg bine.
Dacă dai colțul, mă axez pe Alexandru cel Mare.
Odorul tău. Sau nu?
Nu-l subestima! Poate mai multe decât crezi.
Și îi ajută mereu pe nevoiași. Nu-i așa, Melissa?
Bine. Înseamnă că nu-mi va mușca mâna.
Noroc!
Angelique? Ea ce caută aici?
Bună ziua.
Apropo de câini, noul meu pitbull. Când mușcă, nu mai dă drumul.
- Ia loc. - Mulțumesc.
Angelique mi-a oferit ieri serviciile ei.
Întâmplător, am enorm de lucru pentru ea.
- Bei ceva, dragă? - Da, un pahar.
Un pahar.
- Toți ajungem ca părinții noștri. - Eu, niciodată!
Nu? Niciodată?
Bine…
Nu vorbesc deloc despre ce simt. Nu îți înfruntă traumele.
Dar corpul își amintește.
Dacă nu le procesezi, le dai mai departe, copiilor. Nouă.
- Da, e aiurea. - Presupui că toți au traume.
Așa cred, da.
Toți au ceva de procesat, mare sau mic.
Nu crezi că ne-am înmuiat cam mult?
- Cum așa? - Cred că tinerii sunt prea cocoloșiți.
Oricine poate fi orice dorește, de aceea începem să scornim,
să tot inventăm probleme inexistente.
Tinerii n-au suferit niciodată de atâtea boli mintale.
De unde crezi că vin bolile astea?
Pornesc de la părinți și profesori care nu mai sunt severi cu copiii,
ca să nu-i traumatizeze.
Exagerăm orice durere.
Problemele se adună și tot cresc.
Și nici nu-i mai învățăm pe tineri cum să-și gestioneze emoțiile.
Le punem etichetă și gata.
Da, emoțiile trebuie înfruntate, dar nu suprimate.
Nu-i nimic rău în asta.
Unde ar duce asta?
La fericire, înțelegând că viața are suișuri și coborâșuri.
Am accepta echilibrul.
Binele și răul vin împreună.
Așa că să înduri anumite emoții, „să le suprimi”, cum zici tu,
face parte din viață.
Ai putea învăța, dar în zilele noastre doar luăm pastile.
- Juliette. - Ce? E adevărat ce spun, nu?
Pastilele mi-au salvat viața.
Te cred și nu susțin că n-au niciun efect,
dar, dacă-ți antrenezi mintea și emoțiile,
și asta te poate salva.
Mereu e o combinație.
Am făcut o mie de pași până să iau o pastilă.
Dar nu crezi că, fără medicamente,
suntem toți înzestrați să facem ceva cu viața noastră?
Mai ales noi.
Avem tot ce ne dorim. Ne-am putea regăsi în Nepal.
Putem face voodoo în Hawaii sau bea ayahuasca.
Dar nu facem asta. Ne-am obișnuit să luăm pastile pentru orice.
- Firmele de farmaceutice știu să vândă. - Exact.
Deci tulburările metale sunt boli?
- Da. Boli mentale. - Ajunge, Juliette.
- Ce-i? - Putem vorbi civilizat?
- Poate schimbăm subiectul. - Vă rog.
Sunt multe fete frumoase.
- Ăsta da subiect! - Bravo, Daan!
M-au diagnosticat după ani buni.
Toți avem dreptul la o opinie, nu?
- Sigur. - Bun.
Atunci te contrazic.
Și e musai să fii queer în ultima vreme.
- Ce prostie spui? - Dar e adevărat.
Dacă nu ești altfel nu te integrezi. Gay, lesbiană, ce o fi.
Ca hetero, nu ești nimic.
- Taci naibii, Matti! - Ce? E adevărat.
E un subiect sensibil.
Delicios.
Savurezi, nu-i așa?
Da, chiar e delicios.
Merge treaba cu terenul de golf?
Bravo! Aveați mare nevoie de el. Nu-i așa?
Dar nu uitați ceva?
Nu dețineți toate parcelele, deci nu puteți construi încă. Nu?
Contractul e ca și semnat.
Cu noi, adică.
Angelique?
Ultima parcelă.
- Am cumpărat-o eu și Jan. - Poftim?
Da. Asta înseamnă că…
Vă putem face proiectul să treneze. Mult și bine.
- Ceva de genul. - Ipocritule!
Cum ați reușit?
Proprietarul e pacientul lui Jan. L-a ajutat de câteva ori și…
Jan? Nenorocitul dracului!
Cum ai știut de lot?
De la flăcăul tău drag.
Poftim?
Juliette.
Da, iubirea e tare frumoasă.
- Tâmpitul dracului! - Idiotul!
Ar trebui să ne mândrim cu ce au realizat părinții noștri.
Nu știu dacă aș face la fel.
- Doar ți-e frică. - Ba nu.
Te temi de eșec, dar îți vei întrece tatăl.
- Nu-i așa de greu acum. - Poți să taci?
Ai spus mereu că nu vrei să fii ca el.
- Acum, parcă-i rupt din soare. - N-am zis asta.
Chiar dacă ar spune-o, nu-i nimic. Uite câte a realizat!
N-am sta aici dacă n-ar fi el.
- Să-i fim recunoscători. - Trăiască Patrick!
- Patrick m-ar putea avea. - Mi-ar plăcea să văd.
Banii nu le rezolvă pe toate.
Tu ce ai cu taică-său?
Nimic. Dar am dreptul la o opinie.
Lou, ia un pahar cu vin, las-o moale și zâmbește!
Te susțin!
Banii nu compensează ce ne-au făcut!
Socialista de caviar.
Nu era musai să vii, nu-i așa?
- Ce e „specialista de caviar”? - Auzi la el!
Socialistă de caviar.
- Ăia de stânga. - Cu caviar la bot.
- Ca mine? - Nu. Ești prea rupt în fund.
Ce te-a apucat? Măsoară-ți cuvintele!
- Vorbești ca maică-ta. - Exact!
Deci semănăm toți cu părinții noștri. Inclusiv tu, Lou. Fără îndoială.
- Cercul e complet. - Exact.
Ce-i asta? Ce faci?
Vă dați seama măcar ce norocoși sunteți?
Faceți cele mai frumoase excursii, beți cel mai scump vin.
Evident, sunteți prieteni la cataramă. Nu-i așa?
Sunteți deschiși și sinceri în legătură cu toate.
Nu vă mințiți.
Și vă sprijiniți indiferent de situație.
Mă bucur că fac parte din așa un grup.
N-am trăit în viața mea așa ceva.
Sunteți absolut extraordinari. Fiecare dintre voi.
Așa că vă mulțumesc pentru asta.
Noroc! În cinstea voastră.
- Bun. Cine vrea XTC? - Sigur că da!
Fă onorurile! Haide.
Savurați.
Viperă!
Cum îndrăznești să ne faci asta? Taică-tău s-ar răsuci în mormânt!
Ești labilă ca fiică-ta!
Tu vorbești? De parcă fiică-ta e normală la cap.
Angelique, taci!
- Poftim? - Taci!
Ba uite că nu tac! O să mă asculți, doamnă Vandael.
Ne-ai tratat mereu de parcă am fi inferiori. Niște oameni de rahat.
Dar nu suntem de rahat, dnă Vandael. Nu suntem slugi, să ne ordoni.
Sub fațada aia elegantă a ta,
ești doar o javră rea și vulgară.
Ajunge! Plecăm! Mamă!
Tot Knokke știe cum îți dădea ăla limbi!
Și toată lumea… Da, uitați-vă! Toți cei din Knokke știu
că a fugit cu toți banii tăi și nu mai faci nici cât o ceapă degerată!
- Eleonore! - Ajunge!
- Jacqueline? - Mamă!
Jacqueline, nu-i nimic!
- Mamă! - Îl sun pe Jan.
Ba nu suni pe nimeni, iudă!
Mamă… Mamă?
Vino!
Ne ajută cineva, vă rugăm?
Nu-i nimic, mamă.
Alo! Aici sunt!
Ascult. Sunt…
Subtitrarea: Irina Para găm?